ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7832/26 Справа № 215/9978/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ««Європейська агенція з повернення боргів»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Пахомова Валентина Валентиновича на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складання повного судового рішення 24.04.2026),
ВСТАНОВИВ
В грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 06.01.2021 р. між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1485166954, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 29464,20 грн., строком на 30 місяців. Процентні ставки: - при наданні кредиту – 5,0% від суми кредиту; - щомісячні проценти – 2,49% від суми кредиту; - річні проценти – 0,01% від суми боргу за договором. 
07.10.2016 р. між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», передає (відступає) АТ «Таскомбанк», права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за Договором позики № 1485166954 від 06.01.2021 р.. 
04.04.2024 р. між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 1485166954 від 06.01.2021 року.
Просив стягнути з відповідача 39815,51 грн. заборгованості за Кредитним договором №1485166954 від 06.01.2021 р., з яких: - 25684,47 грн. – заборгованість за по тілу кредиту; - 3,46 грн. –заборгованість по відсоткам; - 14127,58 грн. – заборгованість по комісії.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 з ОСОБА_1 39815 грн. 51 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: - 25684 грн. 47 коп. – заборгованість по тілу кредиту; - 3 грн. 46 коп. – заборгованість по відсоткам; - 14127 грн. 58 коп. - заборгованість за комісії; а також 3028 грн. 00 коп. судового збору, а всього - 42843 грн. 51 коп. 
В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Пахомов В.В., посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що не надано доказів права вимоги у позивача за договором факторингу.
В поясненнях на апеляційну скаргу представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Піскуровська А.В., посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залищити без задоволення, рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року залишити без змін. 
Представник відповідача адвокат Пахомов В.В. надав заперечення на пояснення позивача, в яких наполягає на доводах апеляційної скарги та недоведеності позивачем права вимоги до відповідачки, просить апеляційну скаргц відповідачки задовольнити повністю.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.01.2021 р. між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1485166954, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 29464,20 грн., строком на 30 місяців. Процентні ставки: - при наданні кредиту – 5,0% від суми кредиту; - щомісячні проценти – 2,49% від суми кредиту; - річні проценти – 0,01% від суми боргу за договором. 
Відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатила у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України.
Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором, відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 39815,51 грн., яка складається з 25684,47 грн. – заборгованість за по тілу кредиту; 3,46 грн. –заборгованість по відсоткам; 14127,58 грн. – заборгованість по комісії.
Таким чином, позивачем доведений факт укладення 06 січня 2021 року Кредитного договору № 1485166954 на умовах, визначених у ньому, між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_2 в письмовій формі, та власноруч підписаним відповідачкою, що нею не оскаржено.
За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором.
07.10.2016 р. між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», передає (відступає) АТ «Таскомбанк», права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за Договором позики № 1485166954 від 06.01.2021 р.. 
04.04.2024 р. між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 1485166954 від 06.01.2021 р.. 
У договорі факторингу визначено, що «право вимоги» означає всі права клієнта за кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитним договором, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (п.1.3 договору). «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Згідно до Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 (а.с30)
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що ТОВ «ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки товариство не набуло права вимагати від ОСОБА_2 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 06.01.2021 між нею та ТОВ «ФК «ЦФР», правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Суд критично ставиться до посилань відповідача стосовно того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача, оскільки позивачем надано копії усіх договорів факторингу, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи.
Таким чином, позивачем надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження тієї обставини, що перший кредитор ТОВ «ФК «ЦФР» відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ПАТ «Таскомбанк», а останній передав право грошової вимоги позивачеві, а відтак позивач як черговий правонаступник кредитора набув право вимоги за кредитним договором № 1485166954 від 06.01.2021 року.
За встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідачка не в повному обсязі виконала прийняті на себе відповідно до Кредитним договором № 1485166954 від 06.01.2021 року зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення не повернутого кредиту є обґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу адвоката Пахомова Валентина Валентиновича залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року.

Головуючий:
Судді: