СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 року Справа № 480/6190/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6190/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач), і просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку під час розрахунку при виключенні зі списків особового складу частини з 04.08.2023, по день фактичної виплати грошового забезпечення - 10.07.2025, включно, але не більше як за шість місяців, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення за два останніх місяці служби перед виключенням зі списків особового складу;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу частини з 04.08.2023, по день фактичної виплати грошового забезпечення - 10.07.2025, включно, але не більше як за шість місяців, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення за два останніх місяці служби перед виключенням зі списків особового складу.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , був виключений із списків особового складу військової частини 03.08.2023. Проте, лише на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 у справі № 480/1254/24 10.07.2025 відповідачем була здійснена виплата позивачу перерахованого грошового забезпечення загальному розмірі 255428,36 грн., що підтверджується витягом з карткового рахунку. Позивач вважає, що оскільки відповідач не виплатив у строк, зазначений статтею 116 КЗпП України, належне йому грошове забезпечення, відповідно до положень статті 117 Кодексу Законів про працю України підлягає виплаті середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 04.08.2023 по 10.07.2025 - не більш ніж за шість місяців. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення. 
Крім того даною ухвалою було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 довідку про розмір отриманого грошового забезпечення та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, середньомісячний розмір грошового забезпечення за останні два місяці служби, що передували дню виключення зі списків особового складу частини ОСОБА_1 - червень та липень 2023 року, а також довідку про середньоденний розмір грошового забезпечення позивача.
Представником відповідача було надано суду через систему "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема, зазначивши, що положення ст. 117 КЗпП України застосовуються у спірних правовідносинах з урахуванням приписів спеціального законодавства про порядок проходження військової служби - «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, та інших актів, що регулюють правовідносини військової служби. Отже, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженими Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), КЗпП України в частині, що не суперечить раніше згаданим актам.
Отже, законодавством про проходження військової служби чітко відрізняються підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами одного та різних видів, родів військ. В останньому випадку військовослужбовець продовжує служити та отримувати грошове забезпечення.
Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при виключенні його зі списків Військової частини НОМЕР_1 та направлення його до іншого місця служби, посилаючись на ст.116, 117 КЗпП України.
З огляду на викладене, обов`язковою умовою виникнення правових підстав для застосування норм ст. 117 КЗпП України є саме факт звільнення працівника (у спірному випадку військовослужбовця).
Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі доказів наданих самим позивачем, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2023 № 222 позивач був виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та вибув до нового місця служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, матеріали справи свідчать, що позивач не звільнений з військової служби, а продовжив проходити військову службу та отримувати грошове забезпечення на новому місці служби.
Отже, переміщення військовослужбовця по службі, яке також передбачає виключення його зі списків особового складу однієї військової частини та зарахування до таких списків іншої, все ж не може вважатися звільненням з військової служби, тобто тим юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує виникнення у відповідача обов`язку з проведення всіх необхідних розрахунків за правилами п. 242 Положення №1153/2008, недотримання якого має своїм наслідком відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.
Оскільки позивача було переведено/призначено на посаду до іншого місця служби і не звільнено з військової служби, підстави для застосування положень ст. 116, 117 КЗпП України відсутні.
Крім того, представник відповідача зауважив, що позивачем було без поважних причин порушено передбачений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду (а.с. 17-26).
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він з аргументами відповідача не погодився, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позовній заяві.
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді Сумського окружного адміністративного суду на підставі Указу Президента України №171/2026 від 24.02.2026 року та наказу в.о. голови Сумського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 № 12-ОС, на підставі розпорядження керівника апарату від 03.03.2026 №1437 призначено повторний автоматизований розподіл судової справ №480/6190/25.
Програмою "Діловодство спеціалізованого суду" дану справу було розподілено судді Павлічек В.О. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду справу № 480/6190/25 прийнято до провадження судді Павлічек В.О., витребувано у Військової частини НОМЕР_1 довідку про розмір грошового забезпечення позивача за останні два повні робочі місяці, із зазначенням середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення.
В подальшому, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 довідку із зазначенням загальної суми, яка була виплачена позивачу під час звільнення з військової служби та сум (із зазначенням всіх видів грошового забезпечення), які було виплачено після звільнення з військової служби, в тому числі на виконання рішень суду.
На виконання вимог суду, представником відповідача було надано суду через систему "Електронний суд" витребувані докази. 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно пп. 2.1. п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 № 222 вважати таким, що вибув з району зосередження резерву Головнокомандувача Збройних Сил України майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 473 від 26.07.2023 на посаду офіцера юридичної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що вибув до нового місця служби 03 серпня 2023 року виключити зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 6).
Проте, при звільненні з військової служби, з позивачем не було проведено в повному обсязі остаточний розрахунок.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 по справі № 480/1254/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 16.11.2020 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) ОСОБА_1 за період з 16.11.2020 по 19.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року в розмірі 2102 грн., 1 січня 2021 року в розмірі 2270 грн., 1 січня 2022 року в розмірі 2481 грн., 1 січня 2023 року в розмірі 2684 грн., з урахуванням виплачених сум.
В подальшому на виконання рішення суду відповідач 10.07.2025 виплатив позивачу суму перерахованого грошового забезпечення у загальному розмірі 255428,36 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача (а.с. 8).
При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачу не нараховувався та не виплачувався, що не заперечував відповідач у відзиві на позовну заяву.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) визначено, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №2232-Х11 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
- у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6- 12 місяців;
- у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-Х11 визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Порядок звільнення з військової служби визначено розділом XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення).
Згідно з пунктом 233 розділу XII Положення (у редакції, чинній на момент видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 березня 2018 року №64) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 242 розділу XII Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
При цьому пунктом 117 Положення, передбачено, що призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.
Пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260) визначено, що військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. У наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.
Верховний Суд, зокрема й у справах цієї категорії, неодноразово висловлював правову позицію про те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство може застосовуватися у випадках, коли норми спеціального законодавства не регулюють спірних правовідносин або коли про це зазначено у спеціальному законі.
Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується передусім порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення), а також порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Однак питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Такі питання врегульовані КЗпП України.
З огляду на викладене, у зв`язку з відсутністю в спеціальному законодавстві, яке регулює оплату праці військовослужбовців, норм, які встановлюють відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику при звільненні всіх належних сум, до правовідносин, які виникають під час звільнення з військової служби, допустимим є застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.
У цьому контексті Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 520/1897/22 підкреслив, що приписи частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.
Межі дії диспозиції частини першої статті 117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких уступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.
Верховний Суд наголосив, що ці обставини не зазнали змін внаслідок унесення змін до статей 116, 117 КЗпП України Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».
Відповідно до встановлених судом обставин справи, згідно пп. 2.1. п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 № 222 вважати таким, що вибув з району зосередження резерву Головнокомандувача Збройних Сил України майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 473 від 26.07.2023 на посаду офіцера юридичної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що вибув до нового місця служби 03 серпня 2023 року виключити зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 6).
З огляду на наведені обставини необхідно наголосити, що виключення військовослужбовця зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 саме по собі не є підтвердженням завершення ним проходження військової служби як такої. Натомість воно свідчить про припинення проходження служби (службових правовідносин) у Військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку з подальшим проходженням служби за іншим місцем, а отже, виплата грошового забезпечення позивачу здійснюється за новим місцем служби з дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу.
У цій справі встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин військова служба позивача не завершена, оскільки він не звільнений з військової служби, а продовжував виконувати свої службові обов`язки на новому місці служби.
Установлені у справі фактичні обставини не відповідають умовам застосування частини першої статті 117 КЗпП України, оскільки ця норма пов`язує настання відповідальності роботодавця із затримкою проведення остаточного розрахунку саме у зв`язку зі звільненням працівника. У цій справі спірні правовідносини виникли поза межами звільнення, а тому відсутній передбачений законом юридичний склад, з яким стаття 117 КЗпП України пов`язує відповідальність. За таких обставин застосування зазначеної норми означало б розширювальне тлумачення та необґрунтоване поширення сфери її дії на випадки, не охоплені її змістом і метою запровадження.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2025 року у справі № 400/8927/23, від 03 лютого 2026 року у справі №400/5149/24.
Таким чином, в обсязі установлених обставин справи у системному зв`язку з відповідним правовим регулюванням спірних правовідносин, суд доходить висновку про відсутність підстав для виплати відповідачем позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України за період з 04.08.2023 по 10.07.2025.
З метою захисту свого права на своєчасне отримання грошового забезпечення позивач звернувся до суду із цим позовом, посилаючись на частину першу статті 116 та частину першу статті 117 КЗпП України. Утім, як зазначено вище, встановлені у справі обставини не утворюють передбачених законом підстав (умов застосування) для застосування наведених норм трудового права. За таких обставин частина перша статті 117 КЗпП України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку під час розрахунку при виключенні зі списків особового складу частини з 04.08.2023, по день фактичної виплати грошового забезпечення - 10.07.2025, включно, але не більше як за шість місяців, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення за два останніх місяці служби перед виключенням зі списків особового складу; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу частини з 04.08.2023, по день фактичної виплати грошового забезпечення - 10.07.2025, включно, але не більше як за шість місяців, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення за два останніх місяці служби перед виключенням зі списків особового складу – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   В.О. Павлічек