ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА

справа № 753/10706/26
провадження № 2/753/11366/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

02 вересня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді - Котвицького В.Л., за участю секретаря судового засідання Рабчевської К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2026 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на період навчання.
В обґрунтування позову зазначила, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.10.2008 у справі № 2-4238/2008 з батька було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття. У подальшому рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/1873/26 було визначено стягнення аліментів безпосередньо на користь повнолітньої ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час позивач досягла повноліття, однак продовжує навчання у професійно-технічному навчальному закладі в Польщі. Відповідно до довідки № 95/2025 від 16.07.2025 термін навчання визначений до 2028 року. У зв`язку з навчанням позивач не має самостійного доходу та проживає разом із матір`ю в орендованому житлі у Польщі. Витрати на оренду житла, харчування, одяг, предмети першої необхідності, проїзд, навчальне приладдя та телефон фактично несе її мати. Матері складно самостійно забезпечувати всі необхідні витрати на утримання та навчання доньки. Водночас відповідач є працездатною особою, офіційно працює та має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці. Отже, для виникнення обов`язку батька щодо утримання повнолітньої дочки наявні необхідні умови: позивач досягла 18 років, але не досягла 23 років, продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги та має батька, який має можливість її надавати, а тому позивач вважає за можливе звернутись до суду. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 усіх видів доходів щомісячно і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, за
умови продовження навчання.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2026 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явилась, однак до суду представник позивача подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи у їх відсутності. Зі змісту заяви убачається, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надійшло.
На підставі ч. 1 ст .280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановлено.
ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва 28.02.2008, актовий запис № 633.
Згідно рішення Дарницького районного суду по справі № 753/1873/26 від 28.04.2026 з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 (матері позивача) на утримання неповнолітньої дитини ( ОСОБА_1 ) до досягнення дитиною повноліття.
Згідно паспортний даних ОСОБА_1 на момент подачі позову до суду досягла повноліття.
Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Ван Хоф Юкрейн ЛТД" від 06.11.2024, відповідач, ОСОБА_2 працює на підприємстві з 19.10.2021 року.
Згідно договору про оренду квартири № 10 від 17.04.2025 ОСОБА_3 з дочкою (позивачем) ОСОБА_1 винаймають квартиру в м. Жукові, Республіці Польщі. 
Згідно довідки № 95/2025 від 16.07.2025 наданої Професійно-технічним училищем підтверджується, що позивач прийнята до першого класу училища І ступеня в Жукові в 2025/2026 навчальному році. Програма закінчення школи: 2028. 
Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).
Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Це положення Основного Закону відтворює вимоги ст.25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня.
Згідно ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів до припинення навчання останньої у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення позивачем навчання, але не більш як до досягнення 23 років, підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.
Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Аналізуючи наявні в справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що відповідач, може надати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, з урахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення позивачем навчання, але не більш як до досягнення 23 років.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів 12.05.2026.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп. на користь держави.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 182, 199, 200 СК України, ст.ст. 89, 141 ЦПК України,-
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання - задовольнити.

Стягнути зі  ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, 12.05.2026 і до закінчення позивачем навчання, але не більш як до досягнення 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1331 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя     В.Л. Котвицький