Справа № 346/560/21 
Провадження № 22-ц/4808/1133/26 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,
секретаря   Кузнєцова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС», боржник ОСОБА_1 , треті особи: Акціонерне товариства «Комерційний банк «Приватбанк», Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого документа,за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06 травня 2026 року під головуванням судді Третьякової І.В. у м. Коломия,
в с т а н о в и в:
В квітні 2026 року ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» звернулося з заявоюпро заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого документа.
Заяву обґрунтовано тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, згідно якого, останньому було надано кредит із сплатою процентів за користування ним. Позичальник свої зобов`язання за договором не виконував у зв`язку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. В подальшому позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та на виконання рішення видано виконавчий лист 346/560/21 від 21.04.2021 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитним договором. Вказаний виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання та на його підставі було відкрито виконавче провадження №65891936. 
Між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» 22 серпня 2025 року було укладено Договір факторингу № 8-22-08/2025 за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором боржника ОСОБА_1 27.10.2022 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Проте, оригінал виконавчого листа у цивільній справі № 346/560/21 на адресу АТ КБ «Приватбанк» не надходив, а тому зазначений виконавчий лист не був переданий ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» як новому кредитору відповідно до Договору факторингу № 8-22-08/2025 від 22.08.2025. Таким чином, виконавчий лист у цивільній справі № 346/560/21 був втрачений. У зв`язку з відсутністю оригіналу виконавчого документу, ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» не може реалізувати свої права, як стягувача. 
Заявник просив замінити у виконавчому листі №346/560/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором стягувача - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» на правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» та видати правонаступнику дублікат виконавчого листа.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 06 травня 2026 рокузадоволено заяву ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС».
Замінено у виконавчому листі №346/560/21, у якому зазначено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 12 квітня 2018 року в сумі 3 1290,87 грн та судові витрати в сумі 2 270 грн, стягувача Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» на правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС».
Видано ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» дублікат виконавчого листа у цивільній справі №346/560/21 за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду і зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки його письмовим запереченням. В оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на його доводи та мотиви їх відхилення, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи та порушення принципу змагальності сторін.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три роки. 
Виконавче провадження було завершене 27.10.2022, а виконавчий документ повернуто стягувачу.
ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» набуло право вимоги лише 22.08.2025, тобто мало достатній час для реалізації своїх прав та повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Суд першої інстанції дійшов висновку про автоматичне переривання строків у зв`язку з воєнним станом та не врахував, що сам факт дії воєнного стану не звільняє сторону від обов`язку належного здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків.
Жодних належних доказів неможливості своєчасного звернення до суду заявником надано не було.
Заявником не подавалась окрема заява про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та не наведено поважних причин його пропуску.
Суд помилково прийняв твердження заявника про втрату виконавчого листа, хоча належних доказів фактичної втрати документа суду не надано.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» у задоволенні заяви про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа.
Представник ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а ухвалу суду першої інстанції законною та такою, що постановлена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Матеріалами справи підтверджено, що право вимоги за кредитним зобов`язанням перейшло до ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» на підставі Договору факторингу.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №2-3897/10 зазначив, що заміна сторони виконавчого провадження є процесуальним правонаступництвом та здійснюється за наявності належних доказів переходу права вимоги.
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, то пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачено, що тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, строки, визначені цим Законом, перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на момент звернення заявника не сплив.
Доводи апелянта про необхідність подання окремої заяви про поновлення строку є помилковими та такими, що суперечать чинному законодавству.
Посилання апелянта на відсутність належних доказів втрати виконавчого листа також є безпідставними.
Відповідно до пункту 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд може видати його дублікат.
При цьому процесуальний закон не містить вичерпного переліку доказів, якими має підтверджуватися факт втрати виконавчого документа.
Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 у справі №2-6471/06 зазначив, що підставою для видачі дубліката виконавчого листа є встановлення судом факту відсутності виконавчого документа у стягувача та неможливості його використання для примусового виконання рішення суду.
Крім того, сам факт повернення виконавчого документа органом державної виконавчої служби не спростовує можливості його втрати у подальшому.
Доводи апелянта про ненадання оцінки його запереченням не можуть бути підставою для скасування законної ухвали суду.
Апеляційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, однак не містить посилань на істотні порушення норм матеріального чи процесуального права.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Учасники справи в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.03.2021р. позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.04.2018 в сумі 31290,87 грн та судові витрати в сумі 2270 грн.
Представник АТ КБ «Приватбанк» 30.03.2021 звернувся до суду з заявою про видачу копії судового рішення суду та виконавчий лист по справі №346/560/21.
Як вбачається з долучених до заяви ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» матеріалів, виконавчий лист №346/560/21, виданий 21.04.2021 Коломийським міськрайонним судом на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості перебував на виконанні у Коломийському відділі ДВС (виконавче провадження №65891936).
Постановою старшого державного виконавця від 27.10.2022р. виконавчий лист №346/560/21 був повернутий стягувачу на підставі п. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, відомостей про повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання не встановлено, відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 , стягувачем в яких являється АТ КБ «Приватбанк», не виявлено.
АТ «КБ «Приватбанк» та ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» 22 серпня 2025 року уклали між собою договір факторингу №8-22-08/2025 згідно якого АТ КБ «Приватбанк» відступило належні йому права вимоги, а саме право грошової вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боргових зобов`язань. Моментом переходу до фактора прав вимоги є день підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі відповідного реєстру боргових зобов`язань (п. 1, 4 договору).
Згідно витягу з реєстру боргових зобов`язань № 5 до договору факторингу №8-22-08/2025, до ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором б/н від 12.04.2018 на загальну суму 31290,87 грн.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону № 1404-VIII), статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.
У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України зазначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.
Згідно п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (частина перша статті 12 Закону № 1404-VIII).
Приписи щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання наведені у частинах четвертій і п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII:
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення (частина четверта статті 12 Закону № 1404-VIII).
Підстави повернення виконавчого документа стягувачеві визначені у частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII. Зокрема, згідно пункту 5 частини першої цієї статті виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній з 5 серпня 2021 року).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.10.2022 у справі № 201/13239/15-ц зауважила, що з огляду на наведені приписи саме у випадках, визначених частиною першою статті 37 Закону № 1404-VIII для повернення виконавчого документа стягувачеві, застосовні приписи статті 12 цього Закону щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 2-5827/2010 зазначив, що за змістом приписів Закону № 1404-VIII після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг такого строку починається заново з наступного дня після повернення виконавчого документа (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, не зараховується до нового строку. Закон № 1404-VIII не виключає і не обмежує переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у разі повернення його стягувачеві з інших підстав, ніж визначені у статті 37 (близькі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі № 804/2721/15, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 лютого 2020 року у справі № 2018/6-343/11, а також в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 жовтня 2020 року у справі № 336/1023/20).
Задовольняючи заяву ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС», суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача у виконавчому листі відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 442 ЦПК України і тому обґрунтовано задовольнив вимоги ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» щодо заміни стягувача у виконавчому документі.
Дослідивши матеріали цієї справи та проаналізувавши доводи поданої заяви, суд взяв до уваги, що виконавчий лист був пред`явлений первісним стягувачем до примусового виконання, перебував на виконанні та був повернутий стягувачу АТ КБ «Приватбанк» постановою державного виконавця від 22.10.2022р., тобто під час дії введеного в Україні воєнного стану, а тому строк на пред`явлення вищевказаного виконавчого документу пропущеним не вважається.
Отже, враховуючи такі обставини щодо строку та беручи до увагу втрату оригіналу виконавчого листа, а також те, що рішення суду за яким він був виданий, залишається невиконаним, у суду першої інстанції було достатньо підстав також і для висновку про видачу правонаступнику стягувача дубліката виконавчого листа.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апелянта, що завником порушені строки для пред`явлення виконавчого документа до виконання є необґрунтованими.
Частиною 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У перехідних положеннях ЗУ «Про виконавче провадження» вказано, що - тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ - визначені ЗУ «Про виконавче провадження» строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі чітко вказав, що виконавчий лист був пред`явлений первісним стягувачем до примусового виконання, перебував на виконанні та був повернутий стягувачу АТ КБ «Приватбанк» постановою державного виконавця від 22.10.2022, тобто під час дії введеного в Україні воєнного стану, а тому строк на пред`явлення вищевказаного виконавчого документу пропущеним не вважається.
Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на момент звернення заявника не сплив.
Тому є помилковими і доводи апелянта про необхідність подання заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Доводи апелянта про відсутність належних доказів втрати виконавчого листа також є безпідставними. Відповідно до пункту 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд може видати його дублікат. При цьому закон не містить переліку доказів, якими має підтверджуватися факт втрати виконавчого документа.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 06 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 21 липня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук           О.О. Томин