ЄУН 396/2439/25
Номер провадження по справі 2/387/265/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року       селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області у складі
головуючого судді Солоненко Т. В.
із секретарем судового засідання Перепелицею В.Д. 
за участю:
позивачки (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1 
представника відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Мізецького Олександра Олександровича" про встановлення факту користування земельними ділянками та стягнення безпідставно збережених коштів 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивачки ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача про встановлення факту користування ФГ "Мізецького Олександра Олександровича" земельними ділянками: - площею 1,85 га, розташованої за адресою Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області кадастровий номер 3521781500:02:000:5183;- площею 7,0185 га, розташованої за адресою Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області кадастровий номер 3521781500:02:002:2503; - площею 2,00 га, розташованої за адресою Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області кадастровий номер 3521781500:02:000:5182, та стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 14691, 50 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачці на праві власності належать наступні земельні ділянки: площею 1,85 га, розташована за адресою: Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області з кадастровим номером 3521781500:02:000:5183; площею 7,0185 га, розташована за адресою: Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області з кадастровим номером 3521781500:02:002:2503; площею 2,00 га, розташована за адресою: Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області з кадастровим номером 3521781500:02:000:5182. 
З моменту отримання зазначених земельних ділянок у власність, вони були передані позивачкою у користування, за усним договором оренди, Фермерському господарству «Мізецького Олександра Олександровича».
До 2023 року відповідач був повноцінним їх орендарем. Договір оренди у письмовому вигляді не укладався, право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано не було.
ФГ «Мізецького Олександра Олександровича» в обробітку має також землі, які належать деяким членам родини, а саме: позивачці, належна ОСОБА_4 , земельна ділянка мами ОСОБА_5 та іншим.
З моменту отримання земельних ділянок у користування відповідач не в повному обсязі сплачував оренду плату за землю в установленому законодавчими актами розмірі, унаслідок чого зберіг за рахунок позивачки грошові кошти у розмірі орендної плати.
Окрім того, за всі роки, що перебувають у власності означені земельні ділянки, позивачка, як їх власник, не сплачувала за них ніякі податкові платежі, оскільки була обізнана в тому, що фактичний користувач, тобто особа, яка обробляє земельні ділянки, сплачує за це всі платежі.
Після певних обставин, які склалися в родинних стосунках між позивачкою та відповідачем, у 2023 році позивачка вирішила землю передати в оренду іншій особі, про що склала відповідні договори оренди земельних ділянок. 
10.09.2024, в телефонному режимі, через месенджер VIBER від ОСОБА_6 позивачка дізналася про те, що існує податкове повідомлення-рішення №624592-24/11-23, згідно якого нарахована сума податкового зобов`язання у розмірі 3834,43 грн., яка нею сплачена.
Проте, в жовтні цього ж року позивачка дізналась, що також є податковий борг по МПЗ в розмірі 7307,59 грн і по земельному податку в розмірі 7383,91 грн.
Вказаний борг здивував позивачку, оскільки відповідач постійно скаржився на неврожай та відсутність коштів для сплати за користування землями, що власне теж стало ще однією підставою передачі земельних ділянок іншій особі.
При цьому, позивачка вважає за можливе встановити юридичний факт користування вказаними земельними ділянками до 2023 року ОСОБА_4 , як фактичним користувачем та зобов`язати його заплатити податковий борг по МПЗ в розмірі 7307,59 грн та по земельному податку в розмірі 7383,91 грн..
Посилаючись на те, що заборгованість по сплаті земельного податку за вказаними земельними ділянками утворилась за час перебування означених земельних ділянок у фактичному користуванні ОСОБА_4 , позивачка вважає, що саме відповідач зобов`язаний сплатити заборгованість до бюджету в загальному розмірі 14 697,50 грн.
Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12.11.2025 цивільну справу №396/2439/25 передано за підсудністю до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025 вказану позовну заяву передано на розгляд судді Солоненко Т.В.
У зв`язку із встановленими судом недоліками позовної заяви, що перешкоджали відкриттю провадження у справі, суд, ухвалою від 12.12.2025, позовну заяву залишив без руху, встановивши позивачці спосіб та строк для усунення недоліків позовної заяви.
08.01.2026, засобами поштового зв`язку, до суду надійшла заява позивачки на усунення недоліків, до якої долучено документи, перелік яких наведено в ухвалі від 15.01.2026.
Ухвалою суду від 15.01.2026 за вказаним позовом відкрито провадження у справі ЄУН 396/2439/25 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 12.02.2026.
10.02.2026, через систему ЄСІТС "Електронний суд", від позивачки надійшла заява від 10.02.2026 про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження користування ОСОБА_4 належними їх на праві власності земельними ділянками.
11.02.2026, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача - адвоката Ведющенка В.В.. Зі змісту відзиву слідує, що Фермерське господарство «Мізецький Олександр Олександрович» заперечує проти позову. Суть заперечень зводиться до того, що усний договір оренди земельних ділянок, належних позивачці, між ФГ "Мізецький О.О." та ОСОБА_1 не укладався. До того ж укладення усного договору оренди земельних ділянок не передбачено законодавством України, оскільки закон визначає для вказаного виду правочину дотримання письмової форми та державної реєстрації договору. За відсутності відповідного договору оренди та його реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідач не міг сплачувати орендну плату позивачці, та зберегти за рахунок позивачки грошові кошти у розмірі орендної плати.
Щодо доводів позовної заяви про те, що позивачка не сплачувала за належні їй земельні ділянки податкові платежі, оскільки вважала, що особа, яка обробляє земельні ділянки сплачує ці платежі, відповідачїх відхиляє, вказуючи, що відповідно до законодавства України, всі належні до сплати податкові платежі, здійснює власник земельної ділянки.
Щодо заборгованості по сплаті земельного податку, яку заявляє до стягнення позивачка, відповідач наголошує на тому, що договір оренди земельних ділянок між ФГ "Мізецького О.О." та ОСОБА_1 не укладався та право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано не було, з чого слідує, що у відповідача не виникав законодавчо визначений обов`язок по сплаті належних податкових зобов`язань.
Відповідач стверджує, що господарство не було наділене в установленому законом порядку правом користування земельними ділянками належними позивачці.
За наведеного, з огляду на відсутність договору оренди між відповідачем та позивачкою щодо належних їй земельних ділянок, за відсутності доказів перебування означених земельних ділянок у фактичному користуванні відповідача та доказів безпідставного збереження грошових коштів відповідачем в заявленому до стягнення позивачкою розмірі, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в повному обсязі.
У визначену судом дату (12.02.2026) судове засідання не відбулось за відсутності доступу до мережі інтернет, у зв`язку з чим не працювала програма КП "Д-3". Розгляд справи призначено на 10.03.2026.
За наслідками підготовчого судового засідання 10.03.2026, продовжено на 30 (тридцять) днів строк проведення підготовчого провадження в цивільній справі ЄУН 396/2439/25 та відкладено підготовче засідання на 24.03.2026, про що постановлено ухвалу суду 10.03.2026. 
За наслідками підготовчого судового засідання 24.03.2026, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території України, за клопотанням представника відповідача, підготовче судове засідання відкладено на 07.04.2026. 
За наслідками підготовчого судового засідання 07.04.2026, за клопотанням представника відповідача, підготовче судове засідання відкладено на 29.04.2026, про що постановлено ухвалу суду 07.04.2026. 
Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію цивільного процесу та призначено справу до розгляду по суті на 25.05.2026, про що 29.04.2026 постановлено відповідну ухвалу. 
В судовому засіданні 25.05.2026, за клопотанням позивачки, суд викликав в судове засідання для допиту свідка ОСОБА_7 , оголосив перерву до 16.06.2026, про що постановив відповідну ухвалу.
В судовому засіданні 16.06.2026 судом допитано свідка ОСОБА_7 , оголошено перерву до 13.07.2026 з постановленням протокольної ухвали.
Позивачка в судовому засіданні (13.07.2026) позовні вимоги підтримала в повному обсязі в підстав та обставин, наведених в позовній заяві. Просила позов задоволити на підставі доказів долучених до позовної заяви, додатково поданих доказів та показів свідка. 
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі з посиланням на доводи, наведені у відзиві на позовну заяву. Вказав на недоведеності позивачкою фактичного користування відповідачем належними їй земельними ділянками та відповідно відсутності у відповідача зобов`язання по сплаті обов`язкових платежів за такими ділянками.
Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дійшов таких висновків.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Право на застосування певного способу захисту порушеного права існує у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 283645531 від 09.11.2021, позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 3521781500:02:000:5183, площею 1,85 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 283655147 від 09.11.2021, позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 3521781500:02:002:2503, площею 7,0185 га з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯК №133722 від 22.02.2012, позивачка ОСОБА_1 , на підставі розпорядження голови від 23.06.2011 №376-р Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, є власником земельної ділянки площею 2,0000 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Гнатівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області за межами населеного пункту.
За доводами позивачки, зазначені земельні ділянки, з моменту набуття нею права власності на них, перебували у користуванні Фермерського господарства «Мізецький Олександр Олександрович» на підставі усного договору оренди земельних ділянок, за які їй сплачувалась орендна плата. 
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Згідно з ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (далі - землекористувач).
Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, за частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.
05 грудня 2019 року Законом № 340-ІХ абзац другий частини другої статті 25 ЗУ «Про оренду землі» доповнено умовою, що орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди.
Тобто, використання земельної ділянки неможливе без державної реєстрації права оренди, оскільки відсутні правові підстави для цього.
Згідно з вимогами ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Так, позивачка ОСОБА_1 стверджує, що належні їй на праві власності земельні ділянки використовувались відповідачем на підставі усного договору оренди. При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження наведеної обставини матеріали справи не містять і стороною позивача не надано. Поряд з цим, з пояснень позивачки слідує, що таких доказів у неї немає в наявності, водночас підтвердити факт користування земельними ділянками, за її доводами, можуть свідчення ОСОБА_7 , який є рідним дядьком її та голови ФГ «Мізецький О.О.».
В судовому засіданні 16.06.2026 судом допитано свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що є рідним дядьком позивачки ОСОБА_1 та голови ФГ «Мізецький О.О.» ОСОБА_4 . Показав, що з покійним своїм братом, батьком позивачки та голови ФГ «Мізецький О.О.» займався фермерським господарством. Між ними завжди були близькі родинні стосунки, як і у нього з дітьми покійного брата. Ще за життя брата, вони разом об`їжджали поля та брат показував де чия земля. Брат помер у 2020 році, і після цього він не був на тих полях. Після смерті брата справи господарства перейшли до його сина ОСОБА_4 . Розмови в родині були, що земля родичів обробляється племінником ОСОБА_4 . Він не раз допомагав племіннику як технікою, так і посівними матеріалами, і племінник неодноразово нарікав на неврожай та відсутність коштів для сплати орендної плати. Крім того, покійний брат також скаржився, що син не платить орендну плату, посилаючись на неврожай. Одного разу він відмовив племіннику у допомозі, що певною мірою вплинуло на їх стосунки. Що стосується належних позивачці земельних ділянок, свідок показав, що йому не відомо де саме вони знаходяться. Про те, що такі земельні ділянки обробляються племінником йому відомо зі слів позивачки, особисто факту обробітку земельних ділянок він не бачив. Зазначив, що племінниця ОСОБА_1 йому поскаржилась на те, що брат обробляючи її земельні ділянки не доплачував орендну плату, а за останні роки не сплатив земельний податок, тому і виникла така ситуація.
Оцінюючи покази свідка ОСОБА_7 , суд ставиться до них критично. Повідомлені свідком відомості щодо використання ОСОБА_4 земельних ділянок належних родині покійного брата ОСОБА_8 , ґрунтуються не на безпосередньому сприйнятті фактів свідком, а виключно на інформації, отриманій ним зі слів третіх осіб. Свідок не був безпосереднім очевидцем обробітку ОСОБА_4 належних позивачці земельних ділянок у спірний період (2021-2023 роки), йому не відомо місцезнаходження означених земельних ділянок. Крім того, суд враховує близький родинний зв`язок свідка як із позивачкою так і з головою ФГ, при цьому, наявність певної напруги у відносинах між свідком і племінником ( ОСОБА_4 ), та відсутність інших об`єктивних доказів, дає підстави вважати його зацікавленим у результаті розгляду справи. 
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позивачка, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про встановлення факту користування ФГ "Мізецького Олександра Олександровича" земельними ділянками: - площею 1,85 га, розташованої за адресою Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області кадастровий номер 3521781500:02:000:5183;- площею 7,0185 га, розташованої за адресою Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області кадастровий номер 3521781500:02:002:2503; - площею 2,00 га, розташованої за адресою Гнатівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області кадастровий номер 3521781500:02:000:5182.
Відповідно до положень ст.15 ЦК України, 4 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси.
Таким чином, враховуючи, що позивачкою не доведено наявності порушення її прав як власника земельних ділянок, відповідачем у справі, не підлягає правовому захисту і похідна вимога позивачки про стягнення безпідставно збережених грошових коштів в розмірі 14 691,50 грн, позаяк судовому захисту підлягає саме порушене право. При цьому суд не вдається до обґрунтованості розрахунку заявленої вимоги, встановлення обставин наявності / відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
На підставі викладено суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат розгляду справи, судовий збір слід залишити за позивачкою.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Мізецького Олександра Олександровича" про встановлення факту користування земельними ділянками та стягнення безпідставно збережених коштів - залишити без задоволення.
Витрати ОСОБА_1 зі сплати судового збору залишити за позивачкою.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 
відповідач - Фермерське господарство "Мізецького Олександра Олександровича" (село Гнатівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, 27025, код ЄДРПОУ 38147157)
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку наапеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано 23.07.2026

Суддя       Таїсія СОЛОНЕНКО