Номер провадження: 11-кп/813/2130/26
Справа № 504/2280/20 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , 
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , 
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на вирок Доброславського районного суду Одеської обл. від 01.04.2026 у к/п №12020160330000551 від 06.06.2026 стосовно:
ОСОБА_7 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крижанівка, Комінтернівського р-ну, Одеської обл., громадянина України, працюючого по найму, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 187 КК України 

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч. 2 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2023 та остаточно призначено покарання у вигляді 9 років 4 місяців позбавлення волі. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні та визначено початок строку відбування покарання відраховувати з моменту його затримання а саме, з 06.06.2020 до 03.05.2022 до звільнення з-під варти під заставу, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
У строк покарання за сукупністю покарань зараховано ОСОБА_7 частково відбуте ним покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2023.
Заставу в сумі 49 620 грн. внесену за ОСОБА_7 визначено повернути заставодавцю.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської обл. від 01.04.2026 була виправлена описка у мотивувальній та резолютивній частині вироку Доброславського районного суду Одеської обл. від 01.04.2026 та визначено вважати вірною статтю, за якою  ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення та у вчиненні кримінального правопорушення за якою ОСОБА_7 визнано винним як «ч. 1 ст. 187 КК України» замість невірно зазначених «ч. 2 ст. 186 КК України» у мотивувальній частині та «ч. 1 ст. 186 КК України» у резолютивній частині.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 06.06.2020, приблизно о 00 год. 30 хв., у ОСОБА_7 під час перебування за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел вступити в статеві зносини з особою, з якою спільно мешкав, був пов`язаний спільним побутом та перебував у сімейних відносинах, а саме двоюрідною сестрою ОСОБА_10 , без її добровільної згоди. На виконання свого злочинного умислу, в цей же день та час, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу зайшов до кімнати будинку, за вищевказаною адресою, де перебувала ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), та діючи умисно, з метою подолання волі і опору потерпілої, з використанням скальпеля, який тримав у руці, спричинив ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) колото-різане сліпе непроникаюче поранення на обличчі в лобовій ділянці зліва, колото-різане сліпе поранення на п`ятому пальці лівої кисті у ділянці верхньої фаланги по тильній поверхні, шість лінійних саден на лівій бічній поверхні шиї від верхньої до нижньої третини. Після спричинення потерпілій вищевказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 вчинив стосовно неї домашнє насилля сексуального характеру, пов`язане із вагінальним та оральним проникненням в тіло з використанням власних геніталій, без добровільної згоди потерпілої. Продовжуючи свій злочинний намір, приблизно о 02 год., ОСОБА_7 здійснюючи психічний тиск на ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), шляхом висловлення погроз подальшого застосування насилля, заборони повідомляти стороннім особам про вчинення ним насильницьких дій та спробам втекти, змусив ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) прослідувати разом з ним до м. Одеси на автомобілі служби таксі для придбання цигарок та пластиру. Надалі, в цей же день, приблизно о 03:20 годині, ОСОБА_7 повернувшись разом з ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) до місця свого мешкання, у продовження свого злочинного умислу, із застосуванням погроз спричинення тілесних ушкоджень, долаючи волю потерпілої чинити опір, здійснив з ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) домашнє насилля сексуального характеру, пов`язане із вагінальним та оральним з проникненням в її тіло з використанням власних геніталій, без добровільної згоди останньої. В результаті вчинення дій сексуального характеру ОСОБА_7 за результатами зґвалтування, ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. 
Крім того, 06.06.2020 приблизно о 00 год. 45 год., виник злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), а саме нападу поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, під час перебування ОСОБА_7 за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) На виконання свого злочинного умислу, в цей же день та час, діючи умисно із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, перебуваючи за вказаною адресою, в одній з житлових кімнат, ОСОБА_7 тримаючи у руці скальпель, який потерпіла сприймала як загрозу власному життю, та погрожуючи його застосуванням, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi Mi8 Lite» в корпусі темно синього кольору, вартістю 4000 грн., який належав ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), після чого повернувся до своєї кімнати, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) майнову шкоду на суму 4000 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи висновки суду з приводу кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 152 КК України та призначеного покарання, вказує на те, що судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки у мотивувальній частині вироку судом не сформульовано обвинувачення за результатами судового розгляду, яке давало б повну інформацію щодо пред`явленого обвинувачення та відповідало б правовій кваліфікації, яка надана судом діям обвинуваченого, оскільки у резолютивній частині зазначено, що ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, покарання йому призначено за ч. 1 ст. 187 КК України, водночас у мотивувальній частині вироку констатовано, що у діях ОСОБА_13 є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
З огляду на викладені обставини, прокурор ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду від 01.04.2026. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152 та ч. 1 ст. 187 КК України та призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч. 2 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 9 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2023 та остаточно призначити покарання у вигляді 9 років 4 місяців позбавлення волі. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні та визначено початок строку відбування покарання відраховувати з моменту його затримання, а саме з 06.06.2020 до 03.05.2022 до звільнення з-під варти під заставу, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
У строк покарання за сукупністю покарань зарахувати частково відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2023.
Заставу в сумі 49 620 грн., внесену за ОСОБА_7 повернути заставодавцю.
Вирішити питання щодо речових доказів. В іншій частині вирок залишити без змін.

На вказаний вирок також подала апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 , в якій вказує на те, що він є незаконним та необґрунтованими оскільки будь-яких письмових або речових доказів, які б вказували на винуватість ОСОБА_7 матеріали справи не містять, суд безпідставно залишив поза увагою пояснення обвинуваченого, який свою вину не визнав. 
З огляду на викладені обставини захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити провадження на підставі п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. 
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_14 у повному обсязі та просила її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечувала, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника у повному обсязі, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.
Потерпіла була повідомлена про дату та час судового засідання належним чином, натомість до суду не прибула, причини неявки не повідомила, із жодними клопотаннями до суду не зверталася, у зв`язку з чим апеляційний суд, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, вважає за можливе розглядати апеляційні скарги за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апелянтів та перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з наступних підстав.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, допитаний у судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинувачені себе винним не визнав, та просив суд його виправдати, оскільки сексуальний зв`язок між ним та потерпілою відбувся за взаємною згодою, крім того між ними сексуальні відносини були постійні про що відомо було їх спільній бабусі у якій вони разом мешкали, та подрузі потерпілої. Потерпіла оговорила його навмисно, оскільки боялась розголосу, так як він знімав це на відео. Щодо наявності у неї порізів та травм, то пояснював це тим, що вона могла поранитись під час відшукування ними закладки. Щодо викрадення майна ОСОБА_15 , то вважав, що викрадення як такого не було, оскільки вона йому дозволяла користуватися телефоном, її телефон завжди валявся у них дома він час від часу його брав для власних потреб і ОСОБА_16 ніколи не заперечувала. Крім того заперечував їх родинний зв`язок і вважав, що вони не є родичами.
При цьому, мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним докази, а саме на:
- показання потерпілої ОСОБА_15 про те, що до того дня у неї ніколи не було статевих відносин із її двоюрідним братом ОСОБА_17 . Та у неї ніколи не було пристрасті до нього. На той час вона зустрічалась із хлопцем, а до ОСОБА_17 вона виносилась як брата. Вони разом проживали у будинку бабусі у с. Крижанівка. У кожного була окрема кімната, а саме ОСОБА_17 жив у своїй окремій кімнаті, бабуся у своїй, а вона разом із подружкою ОСОБА_18 у своїй. П`ятого числа вона приїхала з роботи до місця свого мешкання. У той день ОСОБА_19 була на роботі і вона у кімнаті була одна. Близько 22.30 годині після вечері та спілкування із своїм хлопцем вона лягла спати і заснула, але прокинулась через те, що її хтось кличе і тоді у своїй кімнаті вона побачила що її кличе її двоюрідний брат ОСОБА_20 . Вона не встигла ще зреагувати, але він опинився на ній намагаючись заклеїти їй рот скотчем, і тоді коли у нього це не вийшло, він затулив їй рот рукою. Вона опиралася, але він сидів у неї на бердах, наказав сидіти тихо і вона відчула жар та те, що по ній щось тече. Тоді вона побачила у його руках скальпель і зрозуміла, що в неї тече кров з порізу на брові. Він наказував їй сидіти тихо під погрозою вбивства і якщо вона хотіла щось сказати, то їй треба було його гладити по голові. Він наказав при зверненні називати його ОСОБА_21 . Потім наказав зняти з себе одяг і вступити з ним у статевий акт. На той час у нього не було ознак збудження і тоді він змусив її до статевого акту через оральне проникнення в неї, а у подальшому змусив сісти на нього зверху для здійснення вагінального статевого акту. Потім він запитав де її телефон. Вона відала йому свій телефон і він наказав змінити пароль. Однак вона не знала як це зробити і пароль не змінила. Після статевого акту у неї почалася менструальна кровотеча і тоді він наказав помитися у ванній. У ванній також відбувся статевий акт з оральним проникненням у неї. Потім вони перейшли у його кімнати де також були декілька статевих актів з оральним та вагінальним проникненням. Весь час поряд з ним знаходився скальпель, вона була уся в крові, він порізав їй руку та брів, вона відчувала у роті смак крові та сприймала його погрози як реальні. Під час їх статевих актів він постійно все знімав на камеру і фотографував. Якийсь час він дав їй змогу відпочити та сам змінив пароль на її телефоні. У подальшому він комусь зателефонував та наказав їй вдягатися та повідомив, що вони зараз поїдуть до якихось людей і вони вирішать, що з нею робити далі. Вона пішла до своєї кімнати, але він її не відпускав одну. Він запитав, чи є у неї кошти і вона відповіла, що у неї є 100 грн. своїх і 100 грн. бабусі і що у бабусі є ще 1000 грн. він наказав їй взяти з коштів бабусі 600 грн. Потім він викликав таксі і вони разом поїхали та зупинилися біля ОСОБА_22 . Він повідомив, що йому необхідно купити закладку і коли він приплачував закладку її саму у машині він не залишав, а брав із собою. Після того, як оплатив закладку вони поїхали до гаражів, де потрібно було забрати закладку. Вони шукали закладку, однак її не знайшли. Так як таксі вже не було вони пішли пішки дорогою під час чого він постійно їх знімав на камеру, змушуючи її цілуватися говорячи, щоб цілувала, як свого хлопця. Потім вони повернулися додому і він знову її змушував протягом тривалого часу вступити у статеві відносини через оральне та вагінальне проникнення. Це припинилось лише після повернення її подруги ОСОБА_23 , якій вона все розповіла і вони разом прийняли рішення про втечу з цього будинку до їх спільної подружки. По приїзду до подруги вона зателефонувала і розповіла все своєму хлопцю і поїхала до лікарні та написала заяву про її зґвалтування;
- показання свідка  ОСОБА_24 , відповідно до яких вона проживала разом із ОСОБА_11 в окремій кімнаті у бабусі ОСОБА_16 . Разом із ними у будинку проживав двоюрідний брат ОСОБА_25 та квартиранти. ОСОБА_17 часто випивав. Коли заходив до них у кімнату, то стукав, а інколи без їх дозволу. Між нею та ОСОБА_17 не було конфліктів бувало, що він заходив до неї у кімнату та пропонував випити з ним разом. У день зґвалтування ОСОБА_16 вона була вночі на роботі та повернулась о шостій годині ранку. Двері їй відчинив ОСОБА_17 і пішов до себе у кімнату. Коли вона зайшла у їх з ОСОБА_16 кімнату, остання лежала під ковдрою на своєму ліжку сказавши їй не роздягатися та попросила у неї телефон. На телефоні ОСОБА_16 написала, що ОСОБА_17 її зґвалтував. ОСОБА_16 була дуже засмучена та на її обличчі та рухах були сліди порізів. Вони вирішили втікати з будинку через вікно, щоб ОСОБА_17 не побачив. Коли вони приїхали до їх подруги ОСОБА_26 розповіла, що відбулося вночі. ОСОБА_16 була дуже засмучена, налякана та повідомила, що ОСОБА_17 ґвалтував її усю ніч, знімав це на камеру, змушував її цілувати його та говорити, що вона його любить. Потім вони поїхали до лікарні та хлопець ОСОБА_16 зателефонував до поліції;
- показання свідка  ОСОБА_27 , яка повідомила суду, що вона є подругою потерпілої ОСОБА_16 . 06.06.2020 о сьомій годині їй зателефонувала ОСОБА_19 , подруга ОСОБА_28 і запитала, чи можуть вони до неї приїхати, що у ОСОБА_16 істерика. Вона нічого не зрозуміла, але дозволила їм приїхати. Вони приїхали на таксі ОСОБА_16 була у піжамних штанах та футболці, із свіжими порізами на обличчі та руках та у дуже пригніченому стані. Порізи були не великі, тоненькі, але крові було багато. І тоді ОСОБА_16 повідомила про зґвалтування її ОСОБА_17 . Вона зателефонувала своєму хлопцеві, переодягнулася, вони поїхали до лікарні та повідомили поліцію. Про статеві відносини з ОСОБА_17 раніше вона ніколи не чула. ОСОБА_17 ніколи не бачила та особисто не знала. Знала лише те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_19 проживають у будинку бабусі ОСОБА_16 де також проживає її двоюрідний брат ОСОБА_17 ;
- показання свідка  ОСОБА_29 , який пояснив, що він винаймав житло у бабусі обвинуваченого та потерпілої протягом чотирьох років до вказаних подій. Безпосереднім свідком подій зґвалтування він не був, оскільки житло, яке він винаймав мало окремий вихід і на той час його не було у житлі, оскільки він був у своїх батьків. Щодо відносин між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , то він не спостерігав наявності між ними пристрасті відносини були родинними. Він чув як вони між собою сварилися здебільшого із-за коштів, які ОСОБА_17 або крав, або просив;
- показання свідка  ОСОБА_30 , яка повідомила суду, що вона була запрошена в якості понятого працівниками поліції. Вона була присутньою при обшукі будинку де проживали ОСОБА_11 та ОСОБА_7 після скоєння злочину. При обшукі було знайдено під килимом телефон та скальпель;
- аналогічними показаннями свідка  ОСОБА_31 ;
- рапорт від 07.06.2020 про отримання 06.06.2020 заяви, яка зареєстрована ЄО № 6948 від 06.06.2020, яка отримана, як зґвалтування від ОСОБА_11 19 років двоюрідним братом ОСОБА_7 29 років під наркотичним сп`янінням, із погрозами та застосуванням насилля у вигляді порізів скальпелем. Заявниця перебуває в ОКЛ м. Одеса;
- рапортом від 06.06.2020 про отримання заяви, яку зареєстровано ЄО № 6985 від 06.06.2020 року за повідомленням служби 102 про те, що 06.06.2020 о 01.00 АДРЕСА_3 брат насилував сестру ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діагноз - забій м`яких тканин голови, повезли до Валіковської гінекології м. Одеса. Заявник ОСОБА_32 ;
- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.06.2020 відповідно до якого ОСОБА_11 повідомила про її зґвалтування ОСОБА_33 ;
- заява ОСОБА_11 від 06.06.2020 про добровільну видачу речей у яких вона була одягнена після статевого акту;
- протокол огляду місця події від 06.06.2020 про добровільну видачу ОСОБА_11 речей у яких вона була одягнена після статевого акту з фототаблицею ;
- заява ОСОБА_34 про надання дозволу на проведення огляду її домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 ;
- протоколи огляду місця події від 06.06.2020 із відеозаписом та фототаблицею;
- додатковий протоколом огляду місця події від 06.06.2020 ;
- заява ОСОБА_11 про те, що вона не відмовляється від раніше поданих пояснень, заявами від 06.06.2020;
- консультативний висновок спеціаліста огляду ОСОБА_11 , рентген дослідженням, оглядом гінеколога, результатами дослідження крові;
- висновок експерта № 1311/27-Д, відповідно до якого у ОСОБА_11 були виявлені ушкодження, які умовно були розділені на 2 групи: 1.1. ушкодження безпосередньо пов`язані зі статевими актами (в ротову порожнину і в піхву): 1.2 ушкодження характерні для «придушення опору». Перераховані ушкодження у постраждалої ОСОБА_11 , комплексно, з урахуванням їх характеру, локалізації і давності їх утворення загалом можуть збігатися з механізмом (умовами) їх отримання, зазначеними в справжніх обставин з її слів. Вищевказані ушкодження у ОСОБА_11 не є характерними для самоспричинення, та не могли бути отримані при падінні з положення стоячи на ногах або близького до такого («з висоти власного зросту») на площину, включаючи і з виступаючим гострим предметом (предметами);
- висновок судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_7 №1312-28-Д від 06.06.2020 відповідно до якого наявні у нього ушкодження мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості;
- заява ОСОБА_11 на добровільну згоду на огляд її мобільного телефона;
- протокол огляду речей і документів від 09.06.2020 року з диском;
- заяву про приєднання до матеріалів справи зразків крові для проведення відповідних експертиз;
- висновки експерта №604, №605, №245, №244, №271, №272, №289;
- висновки експерта №290, №288;
-довідку вартістю телефона марки Xiaomi модель Мі8 Lite на момент вчинення злочину;
- протокол № 000241 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 06.06.2020;
Аналіз матеріалів, які надані апеляційному суду свідчить про те, шо суд 1-ої інстанції за результатами судового розгляду справи прийшов до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152 та ч. 1 ст. 187 КК України доведена сукупністю належних та допустимих доказів.
При цьому, приписами ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а в резолютивній частині у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, у тому числі про позбавлення державної нагороди України.
В той же час, у мотивувальній частині вироку судом зазначено про те, що у судовому засіданні встановлена та підтверджена вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України – відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого та за ч.2 ст. 152 КК України – зґвалтування щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. 
Окрім того, у резолютивній частині вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186 КК України та ч.2 ст. 152 КК України, водночас покарання йому призначено за ч. 1 ст. 187, ч.2 ст. 152 КК України.
У подальшому, ухвалою суду від 01.04.2026 була виправлена описка у мотивувальній та резолютивній частині вироку Доброславського районного суду Одеської обл. від 01.04.2026 та визначено вважати вірною статтю, за якою  ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення та у вчиненні кримінального правопорушення за якою ОСОБА_7 визнано винним як «ч. 1 ст. 187 КК України» замість невірно зазначених «ч. 2 ст. 186 КК України» у мотивувальній частині та «ч. 1 ст. 186 КК України» у резолютивній частині.
Колегія суддів враховує правову позицію, яка міститься у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 21.02.2024 по справі №297/1948/21, відповідно до якої при визнанні особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, суд має чітко та конкретно (безальтернативно) визначити які саме дії відповідно до кримінального закону України цій особі інкримінуються.
При цьому, у зв`язку з тим, що допущені місцевим судом порушення у розумінні КПК України не є опискою зазначена ухвала була скасована Одеським апеляційним судом.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Колегія суддів наголошує, що принцип правової визначеності у кримінальному процесуальному кодексі України є фундаментальним елементом верховенства права. Він гарантує, що правові норми, судові рішення та процесуальні дії є передбачуваними, чіткими та остаточними для всіх учасників провадження.
З огляду на зазначені вище обставини оскаржуваний вирок не відповідає критерію законності в частині в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та підлягає скасуванню.
Перевіряючи у цій частині доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення та сторони захисту, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 187 КК України, є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.
При цьому фізичне насильство полягає у силовому впливові на потерпілого, який призводить до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначною втратою працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також в інших насильницьких діях, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння. В останньому випадку винна особа повинна усвідомлювати можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень. Розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволодів майном злочинець чи ні. Зазначене узгоджується з правовою позицією ККС ВС, викладеною в постанові від 19.02.2019 по справі № 629/1663/16-к.
Небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
З суб`єктивної сторони розбій характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.
Як зазначко у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 21.04.2021 по справі № 552/5608/18 при кваліфікації злочину за ст. 187 КК України необхідно враховувати не лише наслідки застосованого до потерпілого насильства, але й характер дій винного, а також умови за яких вчинено напад.
На переконання апеляційного суду у зазначеному провадженні стороною обвинувачення було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, зокрема показаннями потерпілої, відповідно до яких вона добровільно не надавала йому телефон, а ОСОБА_7 застосовував до неї фізичне насилля в тому числі сексуального характеру та його погрози вона сприймала як реальні. Застосування насилля щодо потерпілої підтверджуються показами свідків та висновками експерта, зокрема № 1311/27-Д, відповідно до якого заподіяні потерпілій тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. 
Колегія суддів також враховує пояснення свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та протокол огляду місця події від 06.06.2020, відповідно до якого мобільний телефон потерпілої та скальпель знайдено у кімнаті ОСОБА_7 під килимом, що свідчить про приховання знаряддя та предмету злочину та не може мати ознаки добровільної передачі телефону та відкрите ним користування обвинуваченим.
Відтак, апеляційним судом встановлені підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Що стосується доводів захисника з приводу недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, колегія суддів приходить до таких висновків.
Логічний аналіз ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.
Внутрішнє переконання – це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), як джерело права. 
У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.
Як зазначено у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 28.08.2025 по справі №503/1855/19 належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні ст. 85 КПК України. При цьому доведеність тих чи інших обставин злочину не завжди ґрунтується на прямих доказах і висновок щодо обставин справи може випливати з аналізу сукупності непрямих доказів.
Прямі докази безпосередньо вказують на наявність чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. При цьому слід вважати, що прямим доказом є фактичні дані, які вказують на наявність або відсутність хоча однієї з груп обставин, визначених у ст. 91 КПК України.
На відміну від прямих доказів, непрямими доказами є фактичні дані, які встановлюють певні обставини, що опосередковано пов`язані з подією, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні. Тобто непрямі докази вказують на окремі факти, на основі логічного аналізу сукупності яких встановлюються окремі елементи кримінального правопорушення та інші обставини предмета доказування.
Доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх у тому числі непрямих доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
Перевіряючи доводи захисника колегія суддів зауважує, що змагальність процесу передбачає свободу сторін у висловленні своїх заперечень, у тому числі щодо допустимості тих чи інших доказів. 
Це, зокрема, прямо випливає зі змісту ч. 3 ст. 89 КПК України, яка передбачає, що сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Цьому праву кореспондує відповідний обов`язок іншої сторони довести допустимість такого доказу (ч. 2 ст. 92 КПК України).
При цьому, апеляційна скарга захисника носить загальний характер, не містить будь-яких конкретних доводів, які б свідчили про недопустимість наявних доказів, неправдивість показань потерпілої тощо. 
Та обставина, що обвинувачений не визнає свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів безумовно не свідчить про його невинуватість з огляду на наявність належних та допустимих доказів у матеріалах справи.
Відтак, на переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом цілком дотримано, адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні судом 1-ої інстанції, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 152 та ч. 1 ст. 187 КК України вчинені і обвинувачений є винним у його вчинені.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зокрема за ч. 1 ст. 187 КК України апеляційний суд у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого, відомості про його особу обвинуваченого та вважає, що покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та для запобігання вчиненню ним нових злочинів. 
Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
За приписами п. 3) ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення. 
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, водночас апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, вирок суду підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначення покарання, з ухвалення в цій частині нового вироку. 
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_9 – задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 – залишити без задоволення.
Вирок Доброславського районного суду Одеської обл. від 01.04.2026 яким  ОСОБА_7  визнаний винуватиму вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України – скасувати, в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначення покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким  ОСОБА_7  визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152 та ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання: 
- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч. 2 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати  ОСОБА_7  призначене йому покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2023 та остаточно призначити  ОСОБА_7  покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 4 (чотири) місяці. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні та визначено початок строку відбування покарання відраховувати з моменту його затримання, а саме з 06.06.2020 до 03.05.2022 до звільнення з-під варти під заставу, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі. 
У строк покарання за сукупністю покарань зарахувати  ОСОБА_7  частково відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2023.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим – в той самий строк з моменту отримання його копії. 
Копія вироку вручається засудженому та прокурору, інші учасники провадження мають право отримати копію вироку в суді. 

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2      ОСОБА_3     ОСОБА_4