Справа № 743/791/26
Провадження № 2-а/743/15/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року селище Ріпки 
Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Макаревича Я.М.,
за участю секретаря судового засідання Середи Т.Г.,
представника позивача Кушнеренка Є.Ю., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в селищі Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кушнеренко Є.Ю. звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 7309416 від 04.06.2026 та закриття провадження у справі за відсутності складу правопорушення.
Вказує, що 04.06.2026 на ОСОБА_1 постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7309416 від 04.06.2026 було накладено стягнення. Вважає, що вказана постанова складена з порушенням, а саме постановою серії ЕНА № 7309416 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Тобто, передбачає відповідальність особи за керування ТЗ без отримання водійського посвідчення. Однак, згідно вироку Чернігівського апеляційного суду № 743/1115/23 від 17.06.2024 ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортним засобом на строк 3 (три) роки. Отже, на момент винесення оскаржуваної постанови позивач не був особою, яка не має права керування транспортними засобами, а був особою, яка позбавлена такого права на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Звертає увагу, що законодавець чітко розмежовує зазначені правові статуси та встановлює за них різні склади адміністративних правопорушень. Відтак вважає, що оскаржувана постанова містить неправильну правову кваліфікацію дій позивача, винесена без повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, а тому є незаконною та підлягає скасуванню. 
ІІ. Стислий виклад позиції відповідача
Представник відповідача у відзиві на позов проти позовних вимог заперечив. Обґрунтував свою позицію тим, що в період дії комендантської години, поліцейськими було зупинено транспортний засіб позивача відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Після зупинки транспортного засобу позивачу було повідомлено про причину такої зупинки та пред`явлено законну вимогу надати для перевірки документи відповідно до п. 2.4 а) ПДР. Як вбачається з оскаржуваної постанови 04.06.2026 о 03 год. 28 хв. в місті Чернігові по вулиці Любецька 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом KIA SORENTO, номерний знак НОМЕР_1 та при цьому не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а) ПДР. Наголошує, що при спілкуванні з поліцейськими гр. ОСОБА_1 повідомив, що не має права керування транспортним засобом, у зв`язку з чим не може надати посвідчення водія. Окремо поліцейським, за даними з отриманого від гр. ОСОБА_1 документу, а саме службового посвідчення серії НОМЕР_2 , було здійснено перевірку наявності посвідчення водія виданого на ім`я позивача. Під час перевірки в Єдиному державному реєстрі МВС України було встановлено відсутність будь-яких відомостей щодо наявності у позивача права керування транспортним засобом та отримання ним відповідного посвідчення водія. Таким чином, виявивши порушення Правил дорожнього руху, поліцейський вжив заходів щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та, як наслідок, у результаті розгляду справи, виніс відносно гр. ОСОБА_1 постанову серії ЕНА
№ 7309416 від 04.06.2026 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн. Окремо повідомляє, що управлінням патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, з метою повного та всебічного розгляду справи на ім`я начальника Територіального сервісного центру МВС № 7441 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Київській та Чернігівській областях Головного сервісного центру МВС було направлено запит на отримання інформації щодо видачі гр. ОСОБА_1 посвідчення водія. За результатами розгляду вказаного запиту уповноваженим органом Міністерства внутрішніх справ України було надано офіційну відповідь, згідно з якою інформація про видачу посвідчення водія гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня. Дана відповідь державного органу, що безпосередньо відповідає за ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів та видачу посвідчень водія, є остаточним, беззаперечним та належним доказом у розумінні процесуального законодавства. Крім того, факт неотримання посвідчення водія гр. ОСОБА_1 підтверджується довідкою від 25.06.2026 начальника відділу адміністративної практики УПП в Чернігівській області ДПП Химича М. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, та цей факт не заперечується самим представником позивача, що гр. ОСОБА_1 у встановленому законом порядку ніколи не проходив навчання, не складав іспитів та взагалі ніколи не отримував посвідчення водія, тобто не набував спеціального права на керування транспортними засобами. Під час виявлення правопорушення поліцейський діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Встановивши за допомогою баз даних МВС, що позивач взагалі не має права керування (ніколи не отримував посвідчення водія), поліцейський правомірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 126 КУпАП. В свою чергу, спроба представника перекваліфікувати дії позивача на ч. 4 ст. 126 КУпАП (де санкція передбачає значно вищий штраф у розмірі 20 400 грн) є лише штучним процесуальним прийомом, спрямованим на уникнення позивачем відповідальності за фактично вчинене правопорушення. У зв`язку з віддаленістю суду розгляд справи просив проводити за відсутності представника відповідача.
За наведених доводів сторона відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає. 
ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17.06.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 25.06.2026. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.06.2026 розгляд справи відкладено на 07.07.2026.
07.07.2026 справу знято з розгляду, у звязку з ти, що головуючий суддя
Макаревич Я.М перебував в іншому провадженні. Розгляд справи призначено на 10.07.2026. 
Позивач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві просив розгляд справи проводити у його відсутність.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 7309416 від 04.06.2026 о 03:58:55 у місті Чернігів, вулиця Любецька 46, ОСОБА_2 керував ТЗ, при цьому не мав права керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керування, таким ТЗ.
Факт керування транспортним засобом в зазначеному місці та за вказаних обставин позивачем не оспорюється. 
З копії вироку Чернігівського апеляційного суду Чернігівської області від 17.06.2024 вбачається, що апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури Грюка В.В. задоволено. Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення додаткового покарання - скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_1 призначено покарання за частиною 2 статті 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 (три) роки. На підставі статей 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. 
Отже, на момент винесення оскаржуваної постанови позивач не був особою, яка не має права керування транспортними засобами, а мав статус особи, яка позбавлена такого права на підставі судового рішення, що набрало законної сили. 
V. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені Законом України «Про дорожній рух».
Згідно з пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до відповідальності за порушення вимог пункту 2.1а) ПДР України.
Згідно з пунктом 2.1а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частина 2 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Отже доказуванню підлягає факт керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Водночас судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент керування транспортним засобом мав правовий статус особи, позбавленої права керування транспортними засобами.
Частина 4 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відтак в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, а не частиною 2 статті 126 КУпАП.
Отже, правовий статус позивача на момент винесення постанови виключав можливість кваліфікації його дій за частиною 2 статті 126 КУпАП, оскільки зазначена норма передбачає відповідальність іншої категорії осіб, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновків про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого, частиною 2 статті 126 КУпАП, а відтак постанова про притягнення останнього до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 гривень.
На підставі викладеного, статтями керуючись 2, 4, 5, 6, 194, 211, 217, 241, 245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
УХВАЛИВ:
Скасувати постанову серії ЕНА № 7309416 від 04.06.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646, адреса місцезнаходження: вулиця Федора Ернста 3, місто Київ, 03048) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 ) судові витрати із сплати судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань. 
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду (місцезнаходження: 00016, місто Київ, вулиця Князів Острозьких, 8, корпус 30).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя         Я.М. МАКАРЕВИЧ