КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/2732/2026
справа №939/1350/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" на рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Герасименко М.М., повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості, -

встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У травні 2025 року ТОВ "ФК "БРАЙТ-К" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову вказує, що 03 лютого 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1/3133810, відповідно до якого банк надав споживчий кредит у сумі 200 000 грн строком до 02 лютого 2027 року із сплатою 12% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,5 % від суми кредиту. Зазначає, що умови договору, правила надання споживчого кредиту та тарифи банку були прийняті позичальником, що підтверджується підписанням договору, а банк належно виконав свої зобов`язання з надання кредиту, що підтверджується випискою з рахунку.
Відповідач порушив умови договору, зокрема пункти 1.1, 2.2, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.
Вказує, що 18 грудня 2024 року між банком та ТОВ «Фінансова Компанія «БРАЙТ-К» укладено договір відступлення права вимоги № 5-2024, у зв`язку з цим позивач є правонаступником АТ "Креді Агріколь Банк".
У зв`язку із простроченням понад 30 днів боржнику направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості, а згодом - вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів та комісій, які залишені без належного реагування.
Зазначає, що станом на 20 грудня 2024 року заборгованість за договором становила 441 408,95 грн, а з урахуванням нарахувань за період з 20 грудня 2024 року по 18 квітня 2025 року заборгованість становить 468 665,77 грн, що включає заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
Вказує, що вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту є обґрунтованою, оскільки Закон України «Про споживче кредитування» допускає встановлення таких платежів, а відповідна умова договору не є нікчемною.
Крім того, тривале виконання відповідачем умов договору, включно зі сплатою комісії, свідчить про схвалення правочину шляхом вчинення конклюдентних дій.
Мотивуючи наведеним, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "БРАЙТ-К" заборгованість за кредитним договором №1/3133810 від 03 лютого 2021 року у розмірі 468 665,77 гривень.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» заборгованість за кредитним договором № 1/3133810 від 03 лютого 2021 року в розмірі 258 013,49 гривень.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» сплачений судовий збір у розмірі 3 096,16 гривень.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд зазначив, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць, відтак, суд першої інстанції зробив висновок, що позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Відтак, суд відмовив у стягненні заборгованості по комісії у розмірі 210 652,28 грн.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за комісією, ТОВ "ФК "БРАЙТ-К" подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин у справі, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства. Звертає увагу, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є самостійним способом захисту цивільних прав та інтересів. Згідно частини 2 статті 215 ЦК України нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, тоді як відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину законом не встановлена, такий правочин може бути визнаний судом недійсним виключно за заявою сторони або іншої заінтересованої особи. Частиною 5 статті 216 ЦК України передбачено право суду з власної ініціативи застосувати лише наслідки недійсності нікчемного правочину, але не встановлювати його нікчемність за відсутності відповідного спору.
Вказує, що судом встановлено, що законодавство не забороняє банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому відповідач не звертався ані до банку, ані до позивача, ані до суду з вимогами або запереченнями щодо нікчемності кредитного договору в цілому чи окремих його положень. Між сторонами відсутній спір щодо правових наслідків недійсного правочину.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №463/5896/14-ц.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» заборгованості за кредитним договором №1/3133810 від 03 лютого 2021 року за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 210 652,28 гривень скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги в цій частині задовольнити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача Кононов І.К підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомляв.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 210 652,28 гривень, відтак в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника ТОВ "ФК "БРАЙТ-К" - Кононова І.К., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи установлено, що 03 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством «Креді Агріколь Банк» укладено кредитний договір № 1/3133810, відповідно до якого Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 200 000,00 грн строком на 72 місяці - з 03 лютого 2021 року до 02 лютого 2027 року (включно).
Відповідно до пункту 1.3.2. за користування кредитом позичальник сплачує в тому числі комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) щомісячно, у розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування , інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо (а.с. 8).
Згідно даних виписки по рахунку №140000-2025/0217 убачається, що Банком на виконання умов укладеного договору надано кредит у розмірі 200 000,00 гривень (а.с. 11).
Відповідно до даних розрахунку заборгованості убачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1/3133810 станом на 20 грудня 2024 року становить 441 408,95 гривень та включає: 89 130,02 гривен - строкова заборгованість; 92 975,71 гривень - прострочена заборгованість; 1 031,93 гривень - нарахування відсотків; 67 619,01 гривень - прострочені відсотки; 5 000,00 гривень - комісія; 185 652,28 гривень - прострочена комісія (а.с. 14).
18 грудня 2024 року між ТОВ "ФК "БРАЙТ-К" та АТ "Креді Агріколь Банк" укладено договір про відступлення права вимоги №5-2024, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору права вимоги до Боржників, а новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 30-33 зворот).
20 грудня 2024 року ТОВ "ФК "БРАЙТ-К" та АТ "Креді Агріколь Банк" підписано реєстр прав вимог №1, відповідно до якого первісний кредитор відступив Новому кредитору право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1/3133810 від 03 лютого 2021 року на суму 441 408,95 гривень (а.с. 38-43).
У зв`язку із несплатою відповідачем чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом та/або комісії протягом більш ніж 30 днів на виконання пункту 2.3.4. Правил 04 березня 2025 року за вих. № 5800 відповідачу направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 20 грудня 2024 року (а.с. 45).
У зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення повідомлення на підставі пункту 2.3.5. Правил 18 квітня 2025 року за вих. № 6285 відповідачу направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії (а.с. 46).
Згідно доводів позовної заяви за період з 20 грудня 2024 року по 18 квітня 2025 року нараховано: проценти за користування кредитом - 7 256,82 гривень; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 20 000,00 гривень. За період з 20 грудня 2024 року по 18 квітня 2025 року боржником добровільно платежі не сплачувались.
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Як встановлено судом, у пункті 1.3.2. Кредитного договору № 1/3133810 від 03 лютого 2021 року передбачено комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,5 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності оплати платежів тощо.
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні комісії за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки умова договору про оплатність інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Цей висновок суду першої інстанції повністю відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, де зазначено, що така умова є нікчемною.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності та переліку додаткових та супутніх банківських послуг, пов`язаних з обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена щомісячна комісія, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати таку плату є нікчемними. Суд першої інстанції встановив, що позивач не надав доказів наявності та переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості та їх погодження зі споживачем, що є підставою для визнання таких умов нікчемними.
Посилання скаржника на те, що Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати комісію за обслуговування кредиту, не спростовує висновку суду першої інстанції. Хоча Закон і передбачає включення комісій до загальних витрат за споживчим кредитом, він також встановлює вимоги щодо прозорості та безоплатності певних послуг, зокрема надання інформації про стан заборгованості не частіше одного разу на місяць.
Якщо умови договору обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом України «Про споживче кредитування», вони є нікчемними. Суд першої інстанції правильно визначив, що включення плати за інформацію, яка має надаватися безоплатно, обмежує права споживача.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та порушив принцип диспозитивності, є необґрунтованими.
Вирішуючи спір про стягнення заборгованості, суд не встановлював нікчемність правочину як самостійний предмет спору, а перевіряв правову підставу заявлених до стягнення сум. Така перевірка є обов`язком суду при вирішенні спору по суті та не залежить від заявлення стороною окремих вимог щодо визнання правочину недійсним.
Оскільки нікчемність відповідної умови договору прямо передбачена частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд першої інстанції правомірно застосував наслідки такої нікчемності, діючи в межах наданих законом повноважень і не порушуючи принцип диспозитивності цивільного процесу.
Щодо посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №463/5896/14-ц, апеляційний суд зазначає, що такі не дають підстав уважати, що за обставин цієї справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.
За установлених обставин, колегія суддів робить висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "БРАЙТ-К" залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 07 липня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова