ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 808/3208/17
адміністративне провадження № К/9901/51883/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Бившевої Л.І., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2017 (суддя Конишева О.В.),
та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018 (судді: Божко Л.А., Уханенко С.А., Дурасова Ю.В.),
у справі №808/3208/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус Тревелінг Компані, Лімітед»
до Головного управління ДФС у Запорізькій області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус Тревелінг Компані, Лімітед» (далі - позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.07.2017 №0010011402, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 449 488,75 грн, зокрема: за основним платежем - 414 941,00 грн, за штрафними санкціями - 34 547,75 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з висновками контролюючого органу про нереальність господарських операцій з контрагентами, оскільки такі висновки ґрунтуються виключно на наявності вироків суду щодо визнання винними у вчиненні злочинів за статтею 205 Кримінального кодексу України керівників контрагентів позивача за спірними господарськими операціями.
Позивач звертає увагу, що податковий орган, посилаючись на вказані вироки, не врахував, що у них безпосередньо не досліджувалися господарські операції за участі відповідного контрагента і позивача, а також не встановлювався нереальний характер господарських операцій.
Натомість, як стверджує позивач, реальність спірних господарських операцій підтверджується сукупністю первинних документів, які надавалися податковому органу під час перевірки.
Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 11.12.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018, позов задовольнив у повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з реального характеру здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами та, як наслідок, відсутністю підстав для висновку контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на прибуток.
Суди зауважили, що будь-яких порушень під час оформлення первинних документів контролюючий орган не встановив. В акті перевірки відсутні зауваження до змісту та форми первинних документів. При цьому, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських операцій і не дає підстав для сумніву у їх реальності. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та її основним видам. В результаті здійснення господарських операції, мали місце зміни у структурі активів та пасивів підприємства та отримана економічна вигода.
Суди першої та апеляційної інстанцій відхилили посилання контролюючого органу на вироки стосовно керівників контрагентів позивача, оскільки в них не наведено жодних конкретних обставин та підприємств, з якими контрагенти позивача мали господарські взаємовідносини, а також не вказано, що такі господарські взаємовідносини не відбулись та були спрямовані виключно на надання податкової вимоги.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати відповідні судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У касаційній скарзі по суті зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій та прийняття ними рішень без повного, належного та всебічного дослідження всіх обставин справи, а зафіксовані під час перевірки обставини свідчать про відсутність фактичного здійснення господарських операцій, на підставі яких формувався податковий облік позивача.
Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що спірні господарські операції були фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.
Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Головне управління ДФС у Запорізькій області провело документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус Тревелінг Компані, Лімітед» щодо питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-торгово-транспортна компанія» (код ЄДРПОУ 39541635) та з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБС і К» (код ЄДРПОУ 35113434) за період з 01.01.2015 по 22.03.2017.
За результатами перевірки було складено акт № 335\08-01-14-02\13616458 від 16.06.2017.
У ході перевірки були встановлені порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44., підпункту 134.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим встановлено, що позивач занизив суму грошового зобов`язання за податком на прибуток на суму 449488,75 грн. 
На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головне управління ДФС у Запорізькій області ухвалило податкове повідомлення-рішення від 28.07.2017 №0010011402, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 449 488,75 грн, зокрема: за основним платежем - 414 941,00 грн, за штрафними санкціями - 34 547,75 грн.
При цьому, свій висновок про завищення позивачем витрат, які враховуються при визначенні бази оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, податковий орган обґрунтовував нереальністю господарських операцій по придбанню ним транспортних послуг у вказаних вище контрагентів, зважаючи на відсутність вказаних контрагентів за місцезнаходженням, відсутності в них основних засобів, зокрема транспортних засобів, відповідної кількості працівників та відсутність умов та засобів для надання послуг транспортування з врахуванням часу їх здійснення. 
У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що визначальною ознакою господарської операції, яка зумовлює наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод, зокрема, податкового кредиту, є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника та бути відображеною у належним чином оформлених первинних документах, які зазвичай супроводжують операцію певного виду. Для підтвердження даних податкового обліку можуть враховуватися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Законодавством не визначено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції. Однак критерієм можливості відображення операцій у податковому обліку є забезпечення засвідчення дійсного руху активів на підставі наявних доказів. З цією метою первинні документи мають містити достатній обсяг інформації щодо змісту та суті спірних операцій, розкривати їх господарську доцільність.
У справі, яка розглядається, судами попередніх встановлено, що позивач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-торгово-транспортна компанія» (код ЄДРПОУ 39541635) та з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБС і К» (код ЄДРПОУ 35113434) аналогічні договори надання транспортних послуг.
Розрахунки між суб`єктами господарювання за укладеними договорами проводились у безготівковій формі та у повному обсязі, заборгованість відсутня
Як стверджував позивач, з доводами якого погодилися й суди попередніх інстанцій, у ході перевірки подана вся необхідна первинна документація та інші докази на підтвердження реальності господарських операцій із контрагентами, а також те, що укладені угоди мали на меті настання дійсних правових наслідків, що обумовлені ними.
Разом з тим, усталеною є практика Верховного Суду, яка, якщо її систематизувати, визначає, що правові наслідки у виді виникнення права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити також підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.
Слід зазначити, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
Отже, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкової вигоди позивачем.
Верховний Суд вважає, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів контролюючого органу має дослідити фактичні правовідносини учасників, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальною господарською діяльністю.
У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 01.08.2015 між позивачем (замовник) та ТОВ "Будівельно-торгово-транспортна компанія" (виконавець) було укладено договір надання транспортних послуг №01/08/15, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання транспортних послуг вантажними бетонозмішувателями та самоскидами виконавця згідно з заявкою замовника. Вартість послуг визначається в Специфікації №1 до цього договору або в рахунках-фактурах, складених відповідно до заявок на момент фактичного надання послуг.
На виконання умов укладеного договору ТОВ "Тотус Тревелінг Компані, Лімітед" та ТОВ "Будівельно-торгово-транспортна компанія" підписано Специфікацію №1 від 10.08.2015 до договору №01/08/15 від 01.08.2015.
Також, 12.10.2015 ТОВ "Тотус Тревелінг Компані, Лімітед" та ТОВ "Будівельно-торгово-транспортна компанія" підписано Специфікацію №2 від 10.08.2015 до договору №01/08/15 від 01.08.2015.
На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), талони замовника та товарно-транспортні накладні.
ТОВ "Будівельно-торгово-транспортна компанія" виписано в адресу ТОВ "Тотус Тревелінг Компані, Лімітед" та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: №4 від 28.08.2015; №39 від 15.09.2015; №40 від 17.09.2015; №88 від 29.09.2015; №19 від 01.10.2015; №20 від 05.10.2015; №21 від 06.10.2015; №83 від 28.10.2015; №94 від 29.10.2015; №14 від 04.11.2015; №25 від 23.11.2015; №33 від 27.11.2015; №32 від 25.11.2015; №36 від 30.11.2015; №10 від 14.12.2015; №36 від 21.12.2015.
Оплата за надані послуги здійснювалася у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення: №1697 від 28.08.2015; №1770 від 15.09.2015; №1785 від 17.09.2015; №1787 від 17.09.2015; №1788 від 17.09.2015; №1851 від 29.09.2015; №1882 від 01.10.2015; №1887 від 05.10.2015; №1897 від 06.10.2015; №2025 від 28.10.2015; №2043 від 29.10.2015; №2065 від 04.11.2015; №2146 від 23.11.2015; №2147 від 23.11.2015; №2162 від 25.11.2015; №2179 від 27.11.2015; №2194 від 30.11.2015; №2249 від 14.12.2015; №2274 від 21.12.2015, які містяться в матеріалах справи.
Крім того, між позивачем і ТОВ "ТБС і К" укладено договір надання транспортних послуг №11/12-15 від 22.12.2015, за умовами якого замовник (ТОВ "Тотус Тревелінг Компані, Лімітед") доручає, а виконавець (ТОВ "ТБС і К") приймає на себе зобов`язання з надання транспортних послуг вантажними бетонозмішувателями та самоскидами виконавця згідно з заявкою замовника. Вартість послуг визначається в Специфікації №1 до цього договору або в рахунках-фактурах, складених відповідно до заявок на момент фактичного надання послуг.
На виконання умов укладеного договору ТОВ "Тотус Тревелінг Компані, Лімітед" та ТОВ "ТБС і К" підписано специфікацію №1 від 22.12.2015 до договору №11/12-15 від 22.12.2015.
На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), талони замовника та товарно-транспортні накладні.
ТОВ «ТБС і К» виписано в адресу ТОВ "Тотус Тревелінг Компані, Лімітед" та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: №46 від 23.12.2015; №47 від 24.12.2015; №79 від 28.12.2015; №99 від 28.12.2015.
Оплата за надані послуги здійснювалася у безготівковій формі, про що свідчать платіжні доручення: №2287 від 23.12.2015; №2295 від 24.12.2015; №2325 від 28.12.2015; №2375 від 19.01.2016; №26 від 08.02.2016.
Суди попередніх інстанцій зазначили, що надані до матеріалів справи копії податкових накладних, виписаних ТОВ "Будівельно-торгово-транспортна компанія" та ТОВ "ТБС і К" по вказаним господарським операціям, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця/замовника та продавців/підрядників, одиниці виміру товару/послуг, кількість товару, ціну товару, та в повному обсязі відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерського обліку. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість, та внесені до Єдиного реєстру податкових накладних.
Окрім того, суди попередніх інстанцій дослідили вироки та кримінальні провадження стосовно контрагентів позивача за ознаками кримінального правопорушення.
Зокрема, вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2017 у справі № 337/5060/16-к визнано винуватим керівника ТОВ "ТБС і К" у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, встановлено, що з моменту формального призначення останнього директором та введення його як єдиного (одноособового) учасника ТОВ "ТБС і К" він участі у діяльності товариства фактично не брав, розрахунковим рахунком на власний розсуд не користувався, статутними, реєстраційними, фінансово-господарськими та іншими документами товариства не володів, не розпоряджався і доступу до них не мав, печаткою не володів та не розпоряджався.
Верховний Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Отже, вирок у кримінальному провадженні не може безумовно свідчити про нереальність усіх господарських операцій відповідного суб`єкта господарювання. Його доказове значення визначається з урахуванням установлених у ньому конкретних обставин, їх зв`язку зі спірними операціями, періодом їх здійснення та особами, які брали в них участь.
У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій не залишили поза увагою вироки Хортицького районного суду м. Запоріжжя щодо керівників ТОВ «Будівельно-торгово-транспортна компанія» та ТОВ «ТБС і К», а дослідили їх зміст і надали їм правову оцінку в сукупності з іншими доказами у справі.
Суди встановили, що господарсько-фінансові взаємовідносини ТОВ «Тотус Тревелінг Компані, Лімітед» із ТОВ «Будівельно-торгово-транспортна компанія» та ТОВ «ТБС і К» у межах відповідних кримінальних проваджень не досліджувалися, а правова оцінка саме спірним у цій справі господарським операціям у зазначених вироках не надавалася.
У вироках також не наведено переліку підприємств, яким ТОВ «Будівельно-торгово-транспортна компанія» та ТОВ «ТБС і К» надавали незаконні послуги, не визначено конкретних господарських операцій і періодів їх здійснення, а також не встановлено, що операції з позивачем фактично не відбулися або були спрямовані виключно на одержання необґрунтованої податкової вигоди.
Зі змісту судових рішень у кримінальних справах убачається, що ними затверджено угоди про визнання винуватості керівників зазначених товариств у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України. Водночас ці вироки не містять конкретних обставин щодо взаємовідносин названих товариств із позивачем та не спростовують фактичного надання йому транспортних послуг.
Разом із тим, як установили суди попередніх інстанцій, контролюючий орган не навів інших належних і конкретних обставин, які у сукупності з указаними вироками могли б свідчити про нереальність спірних господарських операцій. Зокрема, під час перевірки податковий орган не висловив змістовних зауважень до первинних документів, складених за результатами операцій позивача з відповідними контрагентами, їх реквізитів, змісту чи відповідності характеру наданих послуг.
Контролюючий орган також не навів конкретних суперечностей між первинними документами, платіжними та звітними документами, не спростував факту оплати придбаних послуг, їх використання позивачем у власній господарській діяльності та відповідних змін у структурі його активів і зобов`язань. Фактично доводи відповідача щодо цих контрагентів ґрунтувалися на самому існуванні вироків, без установлення зв`язку викладених у них обставин зі спірними операціями.
Натомість суди попередніх інстанцій дослідили сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції з надання транспортних послуг, і встановили, що вони підтверджують фактичне здійснення відповідних операцій, їх господарську спрямованість та настання реальних змін у майновому стані позивача.
Суди також урахували, що договори про надання транспортних послуг укладалися позивачем з метою виконання власних зобов`язань перед третіми особами за відповідними господарськими договорами. Отже, придбання таких послуг було безпосередньо пов`язане з господарською діяльністю ТОВ «Тотус Тревелінг Компані, Лімітед», відповідало характеру його звичайної діяльності та мало розумну економічну мету.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що надані позивачем документи є достатніми для підтвердження факту придбання послуг у контрагентів, їх використання у власній господарській діяльності та настання відповідних змін у його майновому стані.
Отже, доводи касаційної скарги в цій частині не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті спору.
Відповідно до частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Cудді Л .І. Бившева
В.П. Юрченко