Справа № 2-55/11 | Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1221/26 | Доповідач: Карпук  А. К.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Киці С.І.,
секретар Власюк О.С.,
з участю: боржника ОСОБА_1 
представника стягувача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: стягувач відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», боржник ОСОБА_1 за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 поданою її представником ОСОБА_3 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2026 року в складі судді Василюка А. В., 
в с т а н о в и в :
У лютому 2026 року Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції звернулося до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у ВДВС у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №56612976 по виконанню виконавчого листа №2-55/11, виданого Нововолинським міським судом 30.05.2011 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк Україна» 45108 доларів США 48 центів за договором відновлювальної лінії №3093 від 21.12.2007. Рішення боржником не виконано, а з отриманих відповідей встановлено, що боржник пенсії та інших доходів не отримує, на рахунках ОСОБА_1 кошти відсутні, нерухомого майна за боржником не значиться. Неодноразово на адресу проживання боржника надсилалися виклики для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`являється та причини своєї неявки не повідомляє, ухиляється від виконання рішення суду.
Покликаючись на викладені обставини, просить суд тимчасово обмежити право виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання нею вищевказаних зобов`язань.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2026 року подання задоволено. 
Постановлено тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання зобов`язань за виконавчим листом №2-55/11, що виданий Нововолинським міським судом 30.05.2011 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк Україна» 45108 доларів США 48 центів за договором відновлювальної лінії №3093 від 21.12.2007. Виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.
В апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця.
Вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність доказів на підтвердження обставин ухилення боржника від виконання рішення суду. Боржник не отримувала виклики державного виконавця, тому не з`являлась з поважних причин.
В поданому на апеляційну скаргу відзиві приватний виконавець просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Стягувач АТ «Державний ощадний банк України» у запереченні на апеляційну скаргу вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та просить ухвалив суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення боржника та представника стягувача, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.
Право громадян України на пересування, у тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. Разом з тим Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно з п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Приписами п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №3093, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 40 000,00 доларів США на умовах сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних на строк до 20.12.2017.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ОСОБА_1 та Банком укладено іпотечний договір №6514 від 21.12.2007, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме вбудоване підвальне приміщення заг.пл.94,6 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 сформований в системі «Електронний суд» 21.08.2026 2 Нововолинськ Волинської області. 
28 березня 2011 року Нововолинським міським судом Волинської області ухвалено рішення у справі №2-55/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №3093 в сумі 45 108,48 доларів США (з яких 40 000 доларів США – заборгованість за кредитом, 4 527,75 доларів США – заборгованість за процентами, 580,73 доларів США – заборгованість за пенею), а також 1700 грн сплаченого судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи. 
На виконання вказаного рішення Нововолинським міським судом Волинської області видано виконавчий лист, який пред`явлено для примусового виконання до ВДВС у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції.
05 березня 2013 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції Гальчиком С.М. було відкрите виконавче провадження №36888045 на виконання виконавчого листа N?2-55, який був виданий Нововолинським міським судом 30 травня 2011 року.
В межах даного виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій державним виконавцем 19 травня 2015 року було реалізоване заставне майно - вбудоване підвальне приміщення площею 94,6 кв. м., розташоване АДРЕСА_2 . Відповідно до протоколу №130677 торги по лоту N?107866 відбулися. Грошові кошти в сумі 252 714,91 грн., що надійшли на рахунок відділу від реалізації вищезазначеного майна були розподілені та перераховані стягувачу в розмірі 227 363,42 грн.
Після реалізації іпотечного майна, боржник ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу на повернення кредиту та сплати процентів за його користування відповідно до взятого зобов`язання згідно з умов кредитного договору
28 березня 2016 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Нововолинського міського управління юстиції Овчинніковою Ю.А. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин), у зв?язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
15 червня 2018 року головним державним виконавцем Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Козаком Д.І. було повторно відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-55/11, виданого Нововолинським міським судом 30.05.2011 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк Україна» 45108 доларів США 48 центів за договором відновлювальної лінії №3093 від 21.12.2007.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», в постанові про відкриття виконавчого провадження від 15 червня 2018 року зазначено про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно.
23.01.2026 та 29.01.2026 на адресу боржника було надіслано виклик приватного виконавця з вимогою з`явитися до приватного виконавця та надати відповідні пояснення з приводу виконання рішення суду. Згідно з актами державного виконавця у визначену дату та час боржник ОСОБА_1 за викликом виконавця не з`явилася.
Відповідно до відповідей банківських установ, що надійшли на адресу приватного виконавця, на рахунках боржника відсутні кошти. Шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником нерухоме майно не зареєстровано.
Згідно з інформацією, наданою Міністерством внутрішніх справ України за боржником не зареєстровано транспортні засоби.
Відповідно до інформації Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України боржник не отримує ніяких доходів.
Боржник ОСОБА_1 є працездатною особою, як безробітна у відповідних органах не зареєстрована, про місце своєї роботи та отримані доходи державного виконавця не повідомляє.
У відповіді на запит Державна прикордонна служба України повідомляє, що боржник ОСОБА_1 систематично, використовуючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , перетинає кордон та значний період часу проводить за кордоном.
Встановлені судом першої інстанції обставини та наведені норми матеріального права, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що ВДВС у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міністерства юстиції відповідно до ст. 81 ЦПК України довів та надав належні і допустимі докази на підтвердження тих обставин, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим листом №2-55/11, виданим 30.05.2011, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до повного виконання ним зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
В апеляційній скарзі представник боржника зазначила, що боржник ОСОБА_1 не була обізнана про виклики державного виконавця, оскільки не отримувала поштову кореспонденцію. Вказані обставини, на думку представника боржника, свідчать про відсутність факту ухилення боржника від виконання рішення суду. Крім того, державним виконавцем не надано доказів того, що боржник після відкриття виконавчого провадження ухилявся від виконання рішення суду.
Такі доводи апеляційної скарги апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до частин 1, 2 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
У виконавчому листі №2-55/11 від 30.05.2011 зазначено, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_3 (у 2016 році смт. Жовтневе перейменовано в смт. Бдагодатне). Саме на цю адресу направлялись виклики державного виконавця, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять інформації про заяву ОСОБА_1 щодо зміни місця проживання чи перебування. У суді апеляційної інстанції боржник пояснила, що її матір зверталася до державної виконавчої служби з листом, у якому повідомила, що ОСОБА_1 не проживає за вказаною адресою, проживає за кордоном.
Однак, у суді апеляційної інстанції з пояснень боржника встановлено, що таке повідомлення зроблено у 2026 році, після того, як боржник не змогла перетнути кордон у зв`язку із тимчасовим обмеженням у праві виїзду.
Отже, твердження представника боржника про те, що ОСОБА_1 не отримувала виклики державного виконавця є безпідставними, а невиконання вимоги державного виконавця з`явитись та надати пояснення свідчить про уникнення від відповідальності щодо виконання рішення суду.
Про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, свідчать безрезультатні заходи примусового стягнення заборгованості застосовані в процесі виконання судового рішення. Станом на лютий 2026 року боржник не вжила жодних заходів для виконання судового рішення та не надала до виконавчої служби чи до суду доказів про неможливість його виконання. Будучи особою працездатного віку, боржник, періодично виїзджаючи за кордон, свідомо не вносила коштів на погашення заборгованості , що підтверджує мотиви подання про умисне тривале ухилення боржника від виконання судового рішення. 
Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до заперечень боржника в ухиленні від виконання виконавчих документів, і не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом та не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, яка відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території держави.
Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права. 
Безпідставне та необґрунтоване невиконання рішень суду, понад 15 років, порушує законні права та інтереси стягувача та нівелює сутність рішення суду та мету його ухвалення.
Крім того, обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника ОСОБА_1 до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.
Згідно з приписами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає. Доводи ж апеляційної скарги, поданої представником боржника, не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність даної ухвали.
Керуючись статтями 374-375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2026 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді