ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
29 липня 2026 року
м. Харків
справа № 636/3259/25
провадження № 22-ц/818/2101/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії – Яцини В.Б., Люшні А.І.
за участю секретаря – Муренченко С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника Лисенка Андрія Олександровича на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 листопада 2025 року, постановлене суддею Буніним Є.О., 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій просили стягнути заборгованість за кредитним договором № 501410711 від 22.12.2021 у розмірі 279170,44 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 22514,88 гривень та сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «АЛЬФА-БАНК» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня підписанням оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501410711 ОСОБА_1 запропонувала банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501410711 Банк прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення Угоди про надання споживчого кредиту. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано ОСОБА_1 , про що свідчить його власноручний підпис. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 24.10.2024 заборгованість відповідача перед позивачем складає 279170,44 гривень, а саме: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 145407,89 гривень, заборгованість по відсотках – 133762,55 гривень. На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити. 
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25 листопада 2025 року позовні вимоги акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства «СЕНС БАНК», код ЄДРПОУ 23494714, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, заборгованість за Договором № 501410711 про надання кредиту від 16.01.2018 року, що становить 279170,44 (двісті сімдесят дев`ять тисяч сто сімдесят) гривень 44 (сорок чотири) копійки, з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 145407,89 гривень, заборгованість по відсотках – 133762,55 гривень, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3350,05 (три тисячі триста п`ятдесят) гривні 05 (п`ять) копійок, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 22514,88 (двадцять дві тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ні в Оферті на укладання Угоди про надання споживчого кредиту № 501410711 від 22.12.2021, ні в Акцепті, ні в Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501410711 від 22.12.2021, ні в Довідці про систему гарантування вкладів фізичних осіб немає підпису відповідача, навіть немає зазначення про те, що ці документи взагалі були підписані відповідачем. Відсутність в матеріалах справи документів, які підтверджують дотримання порядку підписання електронного договору - свідчать про те, що такий договір не можна вважати укладеним. Як зазначає позивач, вищезазначений договір було підписано одноразовим ідентифікатором, тобто в порядку, передбаченому абзацом 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ “Про електронну комерцію”. До матеріалів справи взагалі не надано доказів направлення на будь-який засіб зв`язку відповідного одноразового ідентифікатора. Тобто, відсутні докази, які свідчать про належне підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором так само, як і доказів належної ідентифікації відповідача. Вказує, що позивач не надав до суду жодного доказу щодо дійсності укладення кредитного договору на вказаних позивачем умовах саме відповідачем, а отже були відсутні правові підстави для задоволення позову і дані аргументи були повністю проігноровані судом першої інстанції при винесенні свого рішення. Тобто, як вважає Апелянт, між позивачем та Апелянтом відсутні кредитні правовідносини, нараховані позивачем до стягнення з Апелянта відсотки за користування коштами у розмірі 133 762,55 грн. є незаконними. Звертає увагу на те, що наданий позивачем меморіальний ордер та виписки по особовим рахункам не засвідчені належним чином. Також, меморіальний ордер не містить печатки банку. Зазначений Меморіальний ордер не є тим самим доказом видачі банківських коштів Відповідачу, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, а отже не може бути належним та допустимим доказом в розумінні глави 5 ЦПК України. Вказує, що позивач не зазначив в розрахунку та не врахував при вимозі про стягнення боргу наступні операції з призначенням платежу: - Погашення заборгованості по кредитному договору № 501410711 від 22.12.2021 на загальну суму – 4 039,82 грн. Платежі зроблені 28.09.2022 на суму - 4 013,47 грн; 06.02.2023 на суму 1,3 грн; 13.02.2023 на суму 2,05 грн. - Сплата заборгованості за кредитним договором на загальну суму – 11 470, 00 грн. Платежі зроблено 14.01.2022 на суму 5 985,00 грн та 14.02.2022 на суму 5 485,00 грн. Вважає, що у Апелянта не виник обов`язок повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем отримана вимога про повернення кредиту у 30-ти денний строк, що передував зверненню банком до суду з даним позовом, як того вимагає Закон України «Про споживче кредитування». Щодо безпідставності вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 22 514,88 грн. Звертає увагу суд апеляційної інстанції, що ні акту виконаних робіт, ні доказів сплати витрат на професійну допомогу, ні платіжних інструкцій щодо витрат на професійну правничу допомогу не надано і також про дані факти було надано детальні аргументи у Відзиві на позовну заяву, однак суд першої інстанції ці аргументи проігнорував та повністю стягнув витрати на професійну правничу допомогу. Зазначає, що позов поданий адвокатом Полетаєвою Т.Ю., яка діяла на підставі довіреності, а не на підставі укладеного з нею договору про правничу допомогу. При цьому: Жодного підтвердження, що ОСОБА_2 надавала правничу допомогу саме в межах договору про правничу допомогу, не надано. Довіреність, хоч і підтверджує представництво, не є підставою для гонорару згідно з ч. 1 ст. 26 Закону. Отже, відсутній процесуальний та матеріальний зв`язок між адвокатом, який уклав договір і фактичним поданням позову. Повідомляє про те, що в даному процесі Відповідач користується правничою допомогою адвоката Лисенка А. О. та розмір витрат на правничу допомогу визначений у орієнтованому розмірі 30 000, 00 грн (тридцять тисяч гривень 00 копійок) за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції та 20 000, 00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок) за представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції.
Представник банку надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що документи були підписані Позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «0243» шляхом направлення 22.12.2021 року на номер 380676048797 (що підтверджується довідкою про ідентифікацією, яка додавалася до позовної заяви). 22.12.2021 року Позичальник отримав кредит в сумі 153000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером 798865004 від 22.12.2021 року (кошти в сумі 153000,00 грн. списані з позичкового рахунку НОМЕР_2 ) та виписками по рахунку № НОМЕР_2 та по рахунку № НОМЕР_3 , які були додані до позовної заяви. За період з 22.12.2021 року по 24.10.2024 року ОСОБА_1 здійснила погашення за Угодою про надання кредиту № 501410711 від 22.12.2021 року в загальній сумі 20486,17 грн., що підтверджується виписками по рахункам № НОМЕР_2 та по рахунку № НОМЕР_3 , та вказана інформація про погашення відображена в Розрахунку заборгованості. Зі сплачених ОСОБА_1 банку коштів в сумі 20486,17 грн., відповідно до умов Угоди про надання кредиту № 501410711 від 22.12.2021 року: 7592,11 грн. було направлено на погашення кредиту, відповідно заборгованість за кредитом складає 145407,89 грн. (153000,00 грн. – 7592,11 грн.). 12894,06 грн. було направлено на погашення відсотків за користування кредитом, відповідно заборгованість за відсотками складає 133762,55 грн. (146656,61 грн. – 12894,06 грн.), де 146656,61 грн. – це розмір відсотків нарахованих за період з 22.12.2021 року по 24.10.2024 року). 21.02.2025 року Банк направив позичальнику листом з описом вкладення Вимогу про усунення порушень вих. № 2850295 від 12.02.2025 року. Відповіді на зазначену вимогу не надходило, порушення умов угоди позичальником не усунуті. Так як банк 21.02.2025 року направив відповідачу вимогу про дострокове погашення кредиту і таке направлення підтверджене, банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Висновок суду щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції АТ «Сенс Банк» вважає законним та обґрунтованим. Беручи до уваги неспівмірність суми гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, АТ «Сенс Банк» заявляє, що заявлена сума компенсації витрат є надмірною, та просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача в суді апеляційної інстанції, які підлягають розподілу між сторонами, до 3000,00 грн.
Представник ОСОБА_1 надав додаткові пояснення та просить апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги звернути увагу, що ні в Оферті на укладання Угоди про надання споживчого кредиту № 501410711 від 22.12.2021, ні Акцепті та ні в Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501410711 від 22.12.2021, ні в Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб немає підпису відповідача, навіть немає зазначення про те, що ці документи взагалі були підписані відповідачем. Із наданих матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували електронне листування між сторонами, обмін інформацією, наявність анкети та інше, що підтверджує дійсність укладання Кредитного договору в порядку, визначено Законом України “Про електронну комерцію”. Отже, між Позивачем та Апелянтом відсутні кредитні правовідносини, а нараховані позивачем до стягнення з Апелянта відсотки за користування коштами у розмірі 133 762,55 грн. є незаконними. Апелянт звертає увагу суду, що наданий позивачем меморіальний ордер та виписки по особовим рахункам не засвідчені належним чином, а меморіальний ордер взагалі не містить печатки банку. При цьому позивачем не зазначено, чому банк перерахував відповідачу зазначені кошти саме на рахунок, який повинен використовуватися для повернення заборгованості, а не на рахунок, зазначений в п. 3 оферти, відповідно до якого кредит надається позичальнику на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Виписки надані позивачем також не містять даних по рахунку на який мали бути зараховані грошові кошти.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, на даний час заборгованість у розмірі 279170,44 гривень не погашена.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що з копії Статуту АТ «СЕНС БАНК» (нова редакція), затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» від 12 серпня 2022 року (протокол № 2/2022, складений 18 серпня 2022 року) та погодженого Національним банком України 12 вересня 2022 року вбачається, що АТ «СЕНС БАНК», ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «АЛЬФА-БАНК», ідентифікаційний код юридичної особи 23494714.
Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, 22.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «АЛЬФА-БАНК» з метою отримання банківських послуг. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. 
АТ «СЕНС БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 798865004 від 22.12.2021, де зазначено призначення платежу - надання кредиту за кредитним договором № 501410711 від 22.12.2021.
Судом встановлено, що Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надав Відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими Відповідач активно користувався, що підтверджується випискою по рахунку.
12.02.2025 АТ «СЕНС БАНК» було направлено вимогу про усунення порушень на адресу відповідачки, остання не відповіла, заборгованість за кредитним договором не погасила.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №501410711 від 22.12.2021, загальна сума заборгованості станом на 24.10.2024 складає 279170,44 гривень, а саме: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 145407,89 гривень, заборгованість по відсотках – 133762,55 гривень.
Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно зі частиною 2статті 9Закону України «Про споживчекредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»визначено, що, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно положень ч.ч.3, 4, 6, 7 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом нормст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як убачається зі змісту оферти від 22.12.2021 року вона не підписана ОСОБА_1 .
Таким чином, матеріали справи не свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договорів, як того вимагають положенняст.638 ЦК України.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до частини 1статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Як визначено ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Доказів, що сторони погодили істотні умови договору, підписали договір шляхом обміну електронними даними матеріали справи не містять.
В Довідці про ідентифікацію, наданій АТ «Сенс Банк», зазначено, що підписання договору № 501410711 позичальником здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 0243. Водночас подана позивачем оферта щодо укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501410711 від 22.12.2021 року, підписантом яких є ОСОБА_1 , містить вимогу щодо підписання цього документу у електронній формі, проте не містить даних про накладення електронного цифрового підпису чи використання одноразового ідентифікатора.
Отже, всупереч визначеного у ст. ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку позивач не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що сторони у справі дійшли згоди про укладення кредитного договору на зазначених у позові умовах.
Водночас на підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами позивач надав виписку з рахунку ОСОБА_1 , в тому числі з рахунку НОМЕР_3 , які згідно пунктів 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Таким чином, у виписці про рух коштів відображаються всі операції за картковим рахунком відповідача, в т. ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, погашення нею заборгованості.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що договірні відносини за Договором кредиту є підтвердженими лише щодо фактичного використання відповідачем кредиту, але щодо відсотків погодження у письмовій формі між сторонами не відбулось.
Підстав для стягнення відсотків, розмір яких не узгоджено сторонами судова колегія не вбачає.
Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до умов оферти кредит надається позичальнику на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», проте з меморіального ордеру вбачається, що кредит наданий відповідачу на рахунок НОМЕР_3 . Вказує, що виписки надані позивачем також не містять даних по рахунку, на який мали бути зараховані грошові кошти.
З приводу вказаного колегія суддів зазначає.
Відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника.
Згідно з пп. 6 п. 6 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління НБУ № 163 від 29.07.2022 надавач платіжних послуг - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника/отримувача/стягувача для виконання платіжних операцій. До надавачів платіжних послуг належать банки та небанківські надавачі платіжних послуг.
За п. 8 Інструкції надавач платіжних послуг платника має право виконувати платіжні інструкції платника з урахуванням сум, що надходять на рахунок платника протягом операційного дня (поточні надходження) або за рахунок наданого платнику кредиту, якщо ці умови визначено у відповідному договорі.
Згідно меморіального ордеру № 798865004 від 22.12.2021 року АТ «Сенс Банк» перераховано отримувачу ОСОБА_1 на рахунок у АТ «Сенс Банк» НОМЕР_3 суму 153 000,00 грн., призначення платежу- надання кредиту за кредитним договором № 501410711 від 22.22.2021 року.
Як вбачається з п. 2 оферти та акцепту для повернення заборгованості за угодою використовується рахунок № НОМЕР_3 .
Спосіб видачі – переказ коштів на рахунок НОМЕР_5 .
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
П. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.
Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Відтак, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так і суми сплачених щомісячних процентів.
Так, з долученої до матеріалів справи відповідачем виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 з 22.12.2021 року по 24.10.2024 року вбачається, що 22.12.2021 на рахунок НОМЕР_3 (отримувач ОСОБА_1 ) зараховано кредитні кошти в розмірі 153 000,00 грн. із зазначенням – надання кредиту за кредитним договором « 501410711 від 22.12.2021 року.
Отже, з виписки по особовому рахунку вбачається, що кредитні кошти ОСОБА_1 були зараховані 22.12.2021 року у розмірі 153 000 грн. на рахунок № НОМЕР_3 , які відповідач частково погашала.
Отже, такі доводи апелянта не заслуговують на увагу.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні зі зменшенням розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з підстав, зазначених вище.
Позивач у позовній заяві зазначив заборгованість за тілом кредиту в розмірі 145407,89 грн. між тим, як зазначив сам позивач відповідачем сплачено за період з 22.12.2021 року по 24.10.2024 року заборгованість в загальній сумі 20486,17 грн. з яких 7592,11 грн. було направлено на погашення кредиту, 12894,06 грн. було направлено на погашення відсотків за користування кредитом, та оскільки розмір відсотків не узгоджено сторонами вказана сума підлягає вирахуванню з заборгованості за тілом кредиту. 
За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 132 513,83 грн.
Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги, що у Апелянта не виник обов`язок повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем отримана вимога про повернення кредиту, виходячи з наступного.
Так, частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
У постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21), від 07 березня 2024 року у справі № 487/3170/22 (провадження № 61-17884св23) викладено правові висновки, згідно яких, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.
Як убачається з матеріалів справи, АТ «Сенс Банк» на адресу ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а отже позивачем було дотримано вимоги Закону України «Про споживче кредитування» в частині процедури досудового врегулювання.
Щодо витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає.
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, а отже, витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, останнім надано лише договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025, який укладений між АТ «СЕНС БАНК» та АО «СмартЛекс», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000605 адвоката Полетаєвої Т. Ю., якою підписана позовна заява, а також копія довіреності, що підтверджує повноваження адвоката Полетаєвої Т. Ю., підписана членом правління АТ «СЕНС БАНК».
Відповідно до п. 1.1 договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 замовник (АТ «СЕНС БАНК») замовляє, а виконавець (АО «СмартЛекс») зобов`язується надати послуги, які полягають у здійснені від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та спонуканню до їх погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.
Винагорода виконавця та порядок розрахунків визначений сторонами в п. 3.1 договору № 1006 від 28.01.2025.
Разом з тим, представником позивача, окрім договору №1006 від 28.01.2025, жодного доказу, який би свідчив про виконання зобов`язань по ньому, в тому числі відносно передачі матеріалів в роботу щодо позичальника ОСОБА_1 та виконання такої роботи суду не надано.
До матеріалів позовної заяви не долучені докази того, що АО «СмартЛекс» дійсно надавалась правнича допомога та послуги, визначені в пункті 1.1.1 договору № 1006 від 28.01.2025, зокрема, відсутні акти виконаних робіт чи інші первинні документи, що фіксують факт виконання робіт щодо підготовки та подання позовної заяви чи вчинення інших дій, пов`язаних із наданням правової допомоги у даній справі. Також відсутній детальний опис робіт, виконаних адвокатами АО «СмартЛекс».
Водночас, судом встановлено, що позовна заява підписана адвокатом Полетаєвою Т. Ю. як представником АТ «СЕНС БАНК» за довіреністю, копія якої долучена до позовної заяви. Однак, представником позивача не надано доказів того, що адвокат Полетаєва Т. Ю. є учасником АО «СмартЛекс», а також, що вказане адвокатське об`єднання доручило адвокату Полєтаєвої Т. Ю. надавати правничу допомогу АТ «СЕНС БАНК» у даній цивільній справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що факт надання позивачу правничої допомоги АО «СмартЛекс» за договором, що долучений позивачем до матеріалів справи на обґрунтування понесених ним витрат на таку допомогу, є недоведеним належними доказами, а тому доходить висновку про відмову у відшкодуванні витрат позивача на правничу допомогу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині сум стягнення, а саме стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 132 513,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту.
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 3350,05 грн.
Так, позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково на 47,46 %, тому з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1589,93 грн.
При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 5025 грн.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 52,24 %, то з АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2625,06 грн. на користь відповідача.
Шляхом взаємозаліку з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1035,13 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.367,374,376,382 - 384,389 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Лисенка Андрія Олександровича– задовольнити частково.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 листопада 2025 року – скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками, у задоволенні вимог в цій частині відмовити.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 листопада 2025 року змінити в частині загальної суми стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Сенс Банк», заборгованість за кредитним договором № 501410711 від 22.12.2021 у розмірі 132 513,83 грн.
Стягнути з Акціонерного Товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1035,13 грн.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 листопада 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу – скасувати, в задоволенні цих вимог – відмовити.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –   Н.П. Пилипчук

Судді –    А.І. Люшня

В.Б. Яцина