П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 473/1303/26	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Гайдаржий Андрія Валерійовича в інтересах Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якому позивач просила суд: скасувати постанову № 2 від 13 березня 2026 року щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП та накладення штрафу в сумі 6800,00 грн., провадження по справі закрити, а також стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постанову № 2 від 13 березня 2026 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвоката Гайдаржий Андрій Валерійович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якій вважає, що судом першої інстанції зроблено висновки, що не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позов був поданий до неналежного відповідача, оскільки адміністративна комісія є колегіальним органом та за своїми функціональними повноваженнями є самостійним суб`єктом владних повноважень. Крім того, апелянт вважає, що ст. 156 КУпАП не обмежує доведення факту вчинення цього правопорушення виключно відеоматеріалами, які фіксують факт продажу алкогольного напою, натомість одним із додатків до протоколу є письмові пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 , який підтвердив факт продажу йому алкогольного напою.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2026 року інспектор Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення.
Згідно вказаного протоколу, 20 лютого 2026 року близько 22.00 год. в АДРЕСА_1 власниця кафе «YAROS» ОСОБА_1 здійснила продаж пляшки пива «Повна діжка» об`ємом 0,5 л неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі протоколу 13 березня 2026 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Прибужанівської сільської ради було винесено постанову №02, якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП та на неї накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.
Вважаючи зазначену постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернулась до суду з позовною заявою.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 156 КУпАП передбачено, що порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 71 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних і слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин для електронних сигарет та пристроїв для споживання тютюнових виробів без згоряння особам, які не досягли 18 років. 
Статтею 218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 ст.156 КУпАП.
Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Дослідивши матеріали справи, зокрема письмові пояснення свідків та відеозапис з нагрудної камери поліцейського, колегія суддів зазначає наступне.
Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП, полягає зокрема у продажі пива (крім безалкогольного), особі, яка не досягла 18-річного віку.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, відсутні докази фото- чи відеофіксації порушення (записи з нагрудних камер поліції або камер спостереження магазину, що чітко фіксують момент передачі товару та грошей). 
Письмові пояснення свідків, опитаних працівниками поліції, є суперечливими та не узгоджуються між собою.
Так, відповідно до письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також їх пояснень на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, зазначені особи придбали пиво «Повна діжка», кожен купував пиво окремо, документів у них не запитували.
Водночас, відповідно до пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,, а також самої особи, що в подальшому була притягнута до адміністративної відповідальності, Приблизно о 22 годині до бару зайшло двоє хлопців, пиво купував хлопець у чорні куртці.
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що неповнолітній ОСОБА_2 був у світлому одязі, а у чорній куртці був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент спірних подій вже досяг повноліття.
При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. 
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.
За таких обставин, як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів того, що позивачка здійснила реалізацію алкогольних напоїв саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з положеннями ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).
Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП, 
Оскільки відповідачем не було надано до суду жодних належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закриттю, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.
Крім того, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 2 ст. 156 КУпАП, адміністративні комісії виконавчих органів місцевих рад утворюються у разі надання районній у місті раді та її виконавчому комітету відповідних повноважень міською радою та фактично діють від імені виконавчих комітетів. Як вірно зазначено судом, у даному випадку належним відповідачем є орган, який застосував стягнення (у даному випадку - орган, у складі якого діє комісія), а не колегіальний орган окремо.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гайдаржий Андрія Валерійовича в інтересах Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2026 року– залишити без задоволення. 
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, стягнення моральної шкоди – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія 

Суддя: Н.В. Вербицька