ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА

справа № 753/4319/26
провадження № 2/753/7473/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Сирбул О. Ф.
за участю секретаря   Власенка Д. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла вищезазначена цивільна справа, за змістом якої Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»(далі по тексту-позивач, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту-відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 30768-05/2025 від 13.05.2025 у розмірі 53 600,00 грн, з яких 20 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 600,00 грн - сума заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом; 2 000,00 грн - комісії; 10 000,00 грн - сума заборгованості по штрафам.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем і відповідачем було укладено вищезазначений Кредитний договір, на підставі якого відповідачем отримано кредит у розмірі 20 000,00 грн. 
ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, виконало, але позичальник кредит не погашає, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 01.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 15.04.2026 провадження по справі відкрито, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та одночасно задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано в АТ «Універсал банк» інформацію.
02.04.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого той заперечував факт укладення кредитного договору, посилався не необґрунтованість розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитними коштами назвав завищеними, штрафні санкції є неспівмірними, заперечив стягнення комісії. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
06.04.2026 до суду від відповідача надійшли письмові заперечення, за змістом яких той просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
11.05.2026 на виконання вимог ухвали суду від 15.04.2026 з АТ «Універсал банк» надійшла інформація.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, зазначив розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 500,00 грн, докази понесення яких будуть надіслані до суду після ухвалення судового рішення у справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 13.05.2025 між сторонами укладено кредитний договір № 30768-05/2025 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
Відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства, ознайомився з правилами надання грошових коштів у позик, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської карти для перерахунку коштів та місце реєстрації/проживання.
Добовір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
Так, вказаний кредитний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № Y442.
Договором визначені такі умови кредитування: сума кредиту становить 20 000,00 грн (пункт 1.1); кредит надається строком на 120 днів з 13.05.2025 до 09.09.2025 (пункт 1.2); проценти за користування кредитом 0,9% від фактичного залишку кредиту за день; процентна ставка - фіксована (пункт 1.4). Особливості нарахування процентів визначені пунктами 1.4-1.4.2 цього договору.
Після вчинених дій відповідача, 13.05.2025 Товариством було перераховано грошові кошти у сумі 20 000,00 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , яка належить відповідачу, що у свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію позивача.
Відповіддю з АТ "Універсал банк", яка надійшла до суду 11.05.2026, також підтверджується зарахування коштів у сумі 20 000,00 грн за період з 12.05.2025 по 14.05.2025 на платіжну карту № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 .
Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.
В свою чергу, Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.
Таким чином, відповідачем не спростовано факту укладення спірного кредитного договору, власних контррозрахунків заборгованості за договором не надано.
Суд враховує, що кредитний договір у встановленому законом порядку не укладеними або недійсними не визнавались, доказів протилежного суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Між тим, відповідачем факту отримання коштів за кредитним договором не спростовано, доказів погашення кредитної заборгованості суду не надано, власного розрахунку заборгованості за кредитним договором не надано.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Разом з тим, відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 30768-05/2025 від 13.05.2025 у розмірі 20 000,00 грн.
З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки, кошти не повернув, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 20 000,00 грн, що підлягають стягненню з відповідача.
Стосовно стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає таке.
У статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Ця правова позиція в подальшому застосована Верховним Судом при вирішені інших судових справ, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно з умовами кредитного договору № 30768-05/2025 від 13.05.2025, сторонами погоджена сума кредиту - 20 000,00 грн, строком на 120 днів з 13.05.2025, термін (дата) повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом - 09.09.2025. 
З розрахунку заборгованості за договором від № 30768-05/2025 від 13.05.2025, вбачається, що станом на 04.12.2025 року заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими відсотками становить 21 600,00 грн. Розрахунок відсотків здійснено за період з 13.05.2025 по 10.09.2025.
Сторонами було погоджено строк дії договору 120 днів - до 09.09.2025.
Разом з тим, як вбачається з наданих позивачем розрахунків, проценти нараховувались в межах строку дії договору, а саме по 09.09.2025.
Враховуючи, що кредитним договором визначений строк його дії, який становить 120 днів, саме протягом даного строку кредитор мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки.
Виходячи із суми позики у розмірі 20 000,00 грн, узгодженої сторонами процентної ставки та строку кредитування (строку договору) тривалістю 120 днів, заборгованість відповідача по відсоткам за кредитним договором № 30768-05/2025 від 13.05.2025 за період з 13.05.2025 по 09.09.2025 становить 21 600,00 грн, що також відповідає погодженому сторонами графіку платежів.
Таким чином, з відповідача на користь «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за кредитним договором № 30768-05/2025 від 13.05.2025 підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у сумі 21 600,00 грн.
Щодо стягнення заборгованості за комісією 2 000,00 грн, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Хоча Законом України ''Про споживче кредитування'', який підлягає застосування у цих правовідносинах, і передбачена можливість встановлення сторонами кредитного договору обов`язку позичальника сплачувати певні комісії, у той же час не всі такі комісії є законними.
Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 стосується нікчемності умов договору про споживчий кредит щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості, якою передбачена оплата інформації про стан кредитної заборгованості яку споживач має право вимагати один раз на місяць безкоштовно та застосування вимог Закону України ''Про споживче кредитування''.
Разом з тим, оцінюючи заявлений до стягнення розмір заборгованості, суд враховує принципи розумності, добросовісності та справедливості, передбачені ст. 3 ЦК України.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення комісії слід відмовити, оскільки умова про встановлення цієї комісії є нікчемною. 
Суд бере до уваги, що заявлений розмір "заборгованості по штрафам" у сумі 10 000,00 є значним порівнюючи з розміром фактично отриманого кредиту 20 000,00 грн та заявленими сумами відсотків за користування кредитними коштами 21 600,00 грн, а також те, що позивачем зовсім не надано належного та достатнього обґрунтування позовній вимозі в частині стягнення "заборгованості по штрафам" у сумі 10 000,00 грн; за текстом позовної заяви така вимога згадується лише в прохальній частині, а тому суд констатує, що вона є неспівмірною наслідкам порушення зобов`язання.
У цьому контексті суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її правове призначення. Адже неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на споживача й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Відтак, у стягненні заборгованості по штрафам у сумі 10 000,00 грн слід відмовити.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача, а саме 77,61 %, слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 880,02 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" заборгованість за договором № 30768-05/2025 від 13.05.2025 у розмірі 41 600,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" витрати по сплаті судового збору у розмірі
1 880,02 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП", ЄДРПОУ 44022416, місцезнаходження: 01350, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-В.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст судового рішення складено 23.07.2026.

Суддя: