Справа № 644/6417/26 
Провадження № 3/644/1523/26 

П О С Т А Н О В А
Іменем України
03 липня 2026 р. м.Харків
Суддя Індустріального районного суду м. Харкова Попова В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 (з дислокацією в сел. Шевченкове) про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Болград, Одеська область, громадянина України, військовослужбовця НОМЕР_1 , начальника медичного пункту 1 батальону морської піхоти, молодшого лейтенанта медичної служби по мобілізації , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 
за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.172-15 КУпАП, -
УСТАНОВИВ:
Відповідно до складеного протоколу про адміністративне правопорушення ДНХІ -3119 від 24.05.2026 молодший лейтенант медичної служби ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, діючи у порушення наведених вимог законодавства та посадових обов`язків, знаючи та розуміючи зміст покладених на нього обов`язків з військової служби, діючи всупереч зазначеним обов`язкам, визначеним у Статутах Збройних Сил України, допустив недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а саме, не забезпечив належного стану військової дисципліни в підрозділі та контролю за підлеглим особовим складом, що призвело до можливості вчинення штаб-сержантом
ОСОБА_2 та молодшим сержантом ОСОБА_3 самовільного залишення військової частини, перебування їх в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби та нанесення тілесних ушкоджень капітану медичної служби ОСОБА_4 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
В протоколі зазначено , що вчинене молодшим лейтенантом медичної служби ОСОБА_1 правопорушення слугує погіршенню військової дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 та негативно вплинуло на боєздатність підрозділу, однак не спричинило істотної шкоди, визначеної п. 2 примітки до ст. 425 КК України. Місцем вчинення військового адміністративного правопорушення молодшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .
Днем виявлення особи, яка вчинила військове адміністративне правопорушення,
є 24.05.2026. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. В заяві зазначив, що категорично не визнає свою провину за ч.2 ст.172-15 КУпАП, обґрунтував свої заперечення тим, що вибував з місця розташування підрозділу і старшим у підрозділі залишався молодший сержант ОСОБА_3 ; просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби необхідно встановити, що такі дії мали місце, а особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила байдужість та нестаранність, та існують ґрунтовні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення для притягнення такої особи до відповідальності за даним фактом.
Відповідно до ст.ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних СилУкраїни», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч.2 ст. 172-15 КУпАП було надано:
-протокол про адміністративне правопорушення ДНХІ -3119 від 24.05.2026;
Суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення. 
-копію військового квитка ОСОБА_1 , в якому міститься посилання на проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , військове звання - молодший лейтенант; 
-копію витягу з наказу №75 від 14.03.2026, згідно якого молодшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , лікаря медичного пункту НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від "11" березня 2026 року №84, на посаду начальника медичного пункту батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , вважати з "14" березня 2026 року таким що справи та посаду начальника медичного пункту НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 
Оцінюючи досліджені судом докази, суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вину ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме, недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Диспозиція ст. 172-15 КУпАП містить спеціальний суб`єкт адміністративного правопорушення - військова службова особа. Поняття «військової службової особи» міститься в примітці до ст. 172-13 КУпАП. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, не зазначено, яким саме документом встановлюється коло службових обов`язків ОСОБА_1 , відсутні дані про те, що він був ознайомлений з колом своїх обов`язків, та не зазначено які саме з цього кола службових обов`язків він не виконував або неналежно виконував.
Водночас, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимим доказами не є беззаперечним доказом на доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за своєю правовою суттю фактично є обвинуваченням.
Обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, а фактичні обставини чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованим обвинуваченням, оскільки в іншому випадку право обвинуваченого знати, в чому він обвинувачується реалізується ним не у повній мірі.
Норма статті 172-15 КУпАП, яка інкримінується ОСОБА_1 є бланкетною, тобто під час розгляду справи необхідно з`ясувати, серед іншого, яку норму спеціального закону порушила особа, в чому полягає суть цих порушень із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, не доведена допустимими та достовірними доказами. При цьому, вина є елементом суб`єктивної сторони правопорушення та відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.
У силу приписів ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тож, на думку суду, матеріали адміністративної справи не містять доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а отже і доводили його винуватість «поза розумним сумнівом».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 172-15, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суддя –
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП щодо   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її проголошення.
Вступну та резолютивну частину складено 03.07.2026. Повний текст постанови складено 06.07.2026.

Суддя Попова В. О.