ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 

справа № 753/14086/26
провадження № 1-кп/753/1947/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий   суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання   ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:
прокурор     ОСОБА_3 ,
обвинувачений    ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 12026100020001571 від 27.05.2026, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аркадіївка 
Згурівського району Київської області, громадянина України, 
який зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_1 , та який проживає за 
адресою: АДРЕСА_2 ,
раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

встановив:

1. До Дарницького районного суду м. Києва 29 червня 2026 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 12026100020001571 від 27.05.2026, за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

2. Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, органом досудового розслідування встановлено, що 08 січня 2025 року Згурівським районним судом Київської області, у справі № 365/832/24, провадження № 3/365/10/25, винесено постанову, якою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн (не сплачено), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Вказана постанова набрала законної сили 19 січня 2025 року та відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою до виконання.
Крім того, постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2026 року, у справі № 755/2757/26, провадження № 3/755/1434/26, яка набрала законної сили 30 березня 2026 року, ОСОБА_4 повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП за керування транспортом засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Згурівського районного суду Київської області від 08 січня 2025 року.
Таким чином, ОСОБА_4 достовірно знав про існування постанови Згурівського районного суду Київської області від 08 січня 2025 року, у справі № 365/832/24, провадження № 3/365/10/25, був з нею ознайомлений, усвідомлював покладений на нього обов`язок не керувати транспортними засобами протягом визначеного судом строку, однак, маючи реальну можливість виконати судове рішення, умисно його не виконав, діючи всупереч вимогам ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», чим підривав авторитет судової влади України, за таких обставин.
Так, 26 травня 2026 року, у місті Києві, на Бориспільському шосе, працівниками Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції було зупинено транспортний засіб марки та моделі «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час перевірки документів поліцейськими встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до постанови Згурівського районного суду Київської області, у справі № 365/832/24, провадження № 3/365/10/25, яка набрала законної сили 19 січня 2025 року, позбавлений права керування транспортними засобами на строк п`ять років.
Незважаючи на це, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність та зміст зазначеного судового рішення, діючи умисно, маючи реальну можливість його виконати, керував транспортним засобом марки та моделі «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 , чим умисно не виконав судове рішення, яке набрало законної сили.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.

3. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 1 ст. 382 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 26 травня 2026 року, у місті Києві, на Бориспільському шосе, працівниками Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції його було зупинено на транспортному засобі марки та моделі «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 . Під час перевірки документів поліцейськими було встановлено, що він відповідно до постанови Згурівського районного суду Київської області, у справі № 365/832/24, провадження № 3/365/10/25, яка набрала законної сили 19 січня 2025 року, позбавлений права керування транспортними засобами на строк п`ять років. Незважаючи на це, він, достовірно знаючи про наявність та зміст зазначеного судового рішення, діючи умисно, маючи реальну можливість його виконати, керував транспортним засобом марки та моделі «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 , чим умисно не виконав судове рішення, яке набрало законної сили. Про вчинене щиро шкодує.

4. Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

5. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. 
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

6. Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

7. Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

8. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

8.1 Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, молодого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з середньо-спеціальною освітою, не працює, має постійне місце проживання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття. Ця обставина була вказана і в обвинувальному акті, з наявністю якої суд погоджується.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

8.2 Санкція статті передбачає як альтернативно призначення таких двох основних видів покарань - штраф та позбавлення волі. Відтак з урахуванням даних про особу, якому на момент вчинення кримінального правопорушення лише виповнилося 20 років, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому нетяжкому злочині, то суд вважає домірним призначити покарання у виді штрафу, але у максимально передбаченому законодавцем розмірі.

8.3 Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід не обирався.

9. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.
10. Долю речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: оптичні носії із відеозаписами огляду місця події та нагрудних камер працівників поліції, копії судових рішень та документи на підтвердження їх виконання, залишити у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_5