Справа № 442/5897/26
Провадження № 1-кп/442/402/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області 
в складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026140000000516 від 24.06.2026 відносно
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Плеників (раніше Плинників) Перемишлянського району Львівської області, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, фізичної особи-підприємця, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_3 , 
зі сторони обвинувачення: прокурора – ОСОБА_4 , 
зі сторони захисту: обвинуваченого – ОСОБА_2 , його захисника – адвоката ОСОБА_5 , 
в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 24.06.2026 приблизно о 16:20 год водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «RENAULT FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним в межах населеного пункту, а саме вулицею Стрийська в м. Дрогобич Львівської області в напрямку до центру міста, поблизу АЗС «WOG», що за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Стрийська, 443/1, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 «Загальні положення» п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 1.7 (водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності), п. 1.10 в частині визначення термінів («дорожня обстановка», «безпечна дистанція», «небезпека для руху»), Розділу 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» п. п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. п. 2.3 д) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху): Розділу 12 Швидкість руху» п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) та Розділу 13 «Дистанція, інтервал, зустрічний роз`їзд» п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), які виразилися в тому, що він керуючи автомобілем проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, тим самим своїми односторонніми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а саме рухаючись на прямій ділянці проїзної частини, маючи об`єктивну можливість бачити наявність в межах смуги свого руху велосипеда під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку, не дотримався безпечної дистанції до вказаного велосипеду та не вжив своєчасних заходів щодо зменшення швидкості руху в результаті чого здійснив зіткнення з останнім.
В результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: важка відкрита черепно- мозкова травма: забійно-рвана рана правої тім`яної ділянки голови із крововиливами в м`які тканини правої скронево-тім`яної ділянки, лінійні переломи правої тім`яної, скроневої, потиличної та лобної кістки із формуванням кісткових відламків, травматичний субдуральний крововилив, травматичний субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку з внутрішньомозковими гематомами в тім`яних ділянках з обох сторін та в базально-стовбурових відділах; закрита тупа травма грудної клітки (переломи 4.5-го ребер справа по середньоключичній лінії, травматичний гемоторакс, крововиливи в паренхіму легень), садна та синці на тілі. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (завдання) і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, та від яких ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні КНП «Дрогобицька МЛ № 1» ДМР.
Таким чином, ОСОБА_2 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_2 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Суду пояснив, що 24.06.2026 повертався з роботи додому, було дуже жарко, видимість добра. Через жару, він відкрив вікно і курив. Рухаючись вулицею В.Великого в м. Дрогобичі, бачив велосипедиста, який рухався у попутному з ним напрямку. В якийсь момент у нього з рук випала сигарета, через що він відволікся, проявив неуважність, і допустив наїзд на поетрпілого. 
У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить суворо не карати, врахувавши, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнав повністю, щиросердечно розкаюється, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілій завдану шкоду і остання не має до нього жодних претензій. Просить також врахувати, що він є інфвалідом, поряд з цим, як ФОП, займається забезпеченням харчування та доставкою продуктів до закладів освіти Меденицької ОТГ, також здйснює посильну підтримку збройних сил. У своєму підпорядкуванні має лише 2 працівників, які займаються приготуванням харчування, матеріальної можливості працевлаштувати інших осіб у нього немає. Просить не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки це позбавить не лише його і його сім`ю засобів до існування, але і його двох працівниць. 
Потерпіла ОСОБА_7 у поданій письмовій заяві просила розгляд кримінального провадження здійснювати у її відсутності. Претензій до обвинуваченого не має, оскільки останній повністю відшкодував завдану їй шкоду. Просить не позбавляти його волі та не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки обвинувачений постійно їй допомагає і вони повністю примирились. 
Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим ОСОБА_2 , його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена зібраними органом дізнання матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_2 кримінального правопорушення і визнає фактичні обставини доведеними.
При таких обставинах суд вважає, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого. 
Правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння учасниками судового провадження не оспорюється.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. 
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК. 
Слід також вказати, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний суд прийшов до висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При вирішенні питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів; обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття обвинуваченого та повне відшкодування шкоди; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується. 
Зважає суд і на відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого. 
Також суд приймає до уваги думку потерпілої, яка просить не позбавляти волі обвинуваченого та не призначити йому додаткове покарання. 
Суд також зважає і на наслідки, що настали в результаті дій обвинуваченого, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху.
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, приходить висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкції статті, що буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченою кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме її виправленню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Разом з тим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд враховує, що щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19. 
В даному випадку, обвинувачений ОСОБА_2 від самого початку події активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, не порушував процесуальної поведінки, з`являвся на виклики, давав послідовні покази, відшкодував завдану шкоди потерпілій, що свідчить про його каяття у вчиненому. 
Тому з урахуванням особи винного, його позитивної характеристики, який має міцні соціальні зв`язки (одружений, має неповнолітню дитину, місце роботи, є інвалідом ІІІ групи), притягається до кримінальної відповідальності вперше, повністю визнав свою провину, щиро кається, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду, вчинення злочину з необережності, а також беручи до уваги позицію прокурора, який у судових дебатах вважав, що виправлення ОСОБА_2 можливе зі звільненням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування основного покарання з випробовуванням та без призначення додаткового покарання, суд дійшов переконання про можливість звільнення ОСОБА_2 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, з визначенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
Разом з тим, зважаючи на обставини даної справи, враховуючи висновок прокурора та думку потерпілої, які просили не призначити додаткове покарання ОСОБА_2 , а також життєву необхідність мати можливість керувати автомобілем, суд вважає за можливим не застосовувати до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінального правопорушення та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_2 у виді домашнього арешту закінчився, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили не встановлено. 
З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України та скасувати заходи по забезпеченню даного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а тому, з обвинуваченої необхідно стягнути витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні в загальній сумі 21662,20 грн. 
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд 
у х в а л и в:
ОСОБА_2 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз: 
№ СЕ-19/114-26/17919-ІТ від 17.07.2026 в розмірі 4 813,60 грн.;
№ СЕ-19/114-26/17920-ІТ від 17.07.2026 в розмірі 4 813,60 грн.;
№ СЕ-19/114-26/17918-ІТ від 21.07.2026 в розмірі 7 220,40 грн.;
№ СЕ-19/114-26/15017-ІТ від 21.07.2026 в розмірі 4 813,60 грн.
Речові докази:
предмети вилучені під час огляду місця ДТП 24.06.2026, а саме: кепку, поліетиленові та матерчастий пакети з двом порожніми пластиковими пляшками та лівий чоловічий мешт коричневого кольору, які опечатано в спецпакет № NPU 5556891 та який належать ОСОБА_6 , - повернути потерпілій ОСОБА_7 , 
велосипед типу марки «Україна», належний ОСОБА_6 , - повернути потерпілій ОСОБА_7 , 
автомобіль марки «RENAULT FLUENCE» р.н. НОМЕР_1 , який належить, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , – залишити у власності останнього.
Скасувати заходи по забезпеченню кримінального провадження, вжиті на підставі ухвал слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.06.2026, а саме на: 
автомобіль марки «RENAULT FLUENCE» р.н. НОМЕР_1 , який належить, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , 
предмети вилучені під час огляду місця ДТП 24.06.2026 належні ОСОБА_6 - кепку, поліетиленові та матерчастий пакети з двом порожніми пластиковими пляшками та лівий чоловічий мешт коричневого кольору, 
велосипед типу марки «Україна», належний ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1