Справа № 560/22061/25
РІШЕННЯ
іменем України
18 вересня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Розсошанської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Розсошанської сільської ради, в якому, з врахуванням заяви від 05.06.2026, просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення сорок восьмої сесії Розсошанської сільської ради VIIІ скликання №12-48/2025 «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у розмірі середньої частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території колишньої Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, із земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002, площею 9,31га, в порядку статей 32, 118 Земельного кодексу України гр. ОСОБА_2 »; 2) зобов`язати Розсошанську сільську раду Хмельницького району Хмельницької області прийняти на найближчій сесії рішення про надання дозволу ОСОБА_1 (код ДРФО НОМЕР_1 ) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території колишньої Скаржинецької сільської ради, Ярмолинецького району Хмельницької області (до якого відносилось село Перегінка), із земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, за кадастровим номером 6825886400:04:046:0002, площею 9,31 гектарів, в порядку ст. 32, та ст. 118 ЗК України, частини другої статті 13 закону України «Про фермерське господарство».
В позові вказує, що рішення Розсошанської сільської ради №12-48/2025 від 06.06.2025 є протиправним та таким, що порушує її право на безоплатне одержання земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю).
Ухвалою суду від 02.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Розсошанська сільська рада подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що рішення №13-48/2025 від 06.06.2025 прийняте за результатами повторного розгляду заяви позивача від 12.11.2021, на виконання постанови Верховного Суду від 13.05.2025 у справі №560/17526/23. Вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002, площею 9,31 га, перебуває в оренді ФГ “Дар Землі” на підставі договору оренди землі від 22.02.2006. Право оренди не припинено, тому, на думку відповідача, передача частини цієї ділянки у власність іншій особі в порядку приватизації без припинення відповідного речового права є неможливою. Крім того, відповідач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002 не є первісною земельною ділянкою, наданою ОСОБА_3 для створення ФГ “Дар Землі”. Первісною земельною ділянкою для створення фермерського господарства була земельна ділянка з кадастровим номером 6825886400:04:040:0001, площею 25 га, надана в оренду ОСОБА_3 за договором оренди землі від 09.11.2005. Відповідач також посилається на акт обстеження земельної ділянки №6 від 27.05.2025, яким, на його думку, підтверджено невідповідність фактичного складу угідь спірної земельної ділянки даним Державного земельного кадастру та договору оренди. Вказує на дію під час воєнного стану заборони безоплатної передачі земель державної та комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої передачі, а також розроблення відповідної документації. Відповідач вважає, що наявність у позивача нерухомого майна не підтверджує його права на отримання земельної частки (паю) із земельної ділянки, яка перебуває в оренді фермерського господарства. Заперечує доводи щодо відокремленої фермерської садиби, оскільки перейменування ФГ “Дар Землі” на ФГ “Відокремлена фермерська садиба “Дар Землі”” відбулося після прийняття оскаржуваного рішення, а сама назва господарства не змінює правового режиму земельної ділянки.
Щодо клопотань відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, розгляду справи за правилами загального провадження та про об`єднання справ в одне провадження, суд зазначає, що з врахуванням характеру спірних правовідносин та предмету доказування у цій справі відсутні підстави для задоволення таких клопотань.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, і дослідивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.
Фермерське господарство “Дар Землі” зареєстроване як юридична особа 23.11.2005, код ЄДРПОУ 33924281.
Договором оренди землі від 09.11.2005 Ярмолинецька районна державна адміністрація передала ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером 6825886400:04:040:0001, площею 25,0000 га, для створення фермерського господарства, строком на 49 років. Зміст цього договору свідчить, що саме ця земельна ділянка була надана фізичній особі - ОСОБА_3 - для створення фермерського господарства.
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002, площею 9,3100 га, була передана в оренду ФГ “Дар Землі” за договором оренди землі від 22.02.2006 для ведення фермерського господарства. Доказів припинення права оренди ФГ “Дар Землі” щодо цієї земельної ділянки матеріали справи не містять.
12.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до Розсошанської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), у розмірі не більше 3,77 га, із земельної ділянки з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002, площею 9,31 га (арк. спр. 51).
До заяви додані, зокрема, копії документів, графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки, протокол загальних зборів учасників ФГ “Дар Землі”, нотаріальна згода землекористувача, довідка Держгеокадастру щодо середнього розміру земельної частки (паю), а також інші матеріали.
01.12.2022 позивач подав заяву щодо повторного розгляду питання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, у якій просив надати дозвіл на відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земельної ділянки 6825886400:04:046:0002, з урахуванням поданих графічних матеріалів (арк. спр. 45-46).
Рішенням Розсошанської сільської ради від 23.12.2022 №68-19/2022 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою (арк. спр. 56).
У судовій справі №560/17526/23 рішення Розсошанської сільської ради від 23.12.2022 №66-19/2022 було предметом судового оскарження.
Постановою Верховного Суду від 13.05.2025 у справі №560/17526/23 рішення судів попередніх інстанцій у частині зобов`язання ради надати дозволи скасовано, і в цій частині ухвалено нове рішення, яким зобов`язано Розсошанську сільську раду повторно розглянути заяви заявників про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою. В іншій частині судові рішення залишено без змін.
27.05.2025 комісією складено акт №6 обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002. В акті зазначено про фактичну невідповідність складу угідь земельної ділянки даним Державного земельного кадастру та договору оренди, а також про наявність на ділянці насаджень, забудованих/замощених частин, сонячних панелей та інших об`єктів. До акта додано план-схему та фотоматеріали.
06.06.2025 Розсошанська сільська рада повторно розглянула заяву ОСОБА_1 та прийняла рішення №13-48/2025, яким відмовила у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою. Зазначено, що: спірна земельна ділянка перебуває в оренді ФГ “Дар Землі”; спірна земельна ділянка не була первісною земельною ділянкою, наданою фізичній особі для створення ФГ “Дар Землі”; ОСОБА_1 не підтвердила, що була засновником або членом ФГ “Дар Землі” на момент його створення у 2005 році; актом обстеження №6 від 27.05.2025 встановлено невідповідність фактичного складу угідь даним ДЗК та договору оренди; під час дії воєнного стану діє заборона безоплатної передачі земель та надання дозволів на розроблення документації із землеустрою для такої передачі.
Суд також установив, що нова редакція Статуту ФГ “Відокремлена фермерська садиба “Дар Землі”” затверджена рішенням засновника від 19.06.2025, нотаріальне засвідчення підпису відбулося 15.07.2025, а запис у ЄДР щодо найменування сформований 17.07.2025. 
Ці обставини виникли після прийняття відповідачем рішення від 06.06.2025.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
За частинами першою, третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Частина перша статті 32 Земельного кодексу України передбачає, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
Відповідно до пункту “а” частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району. 
За частиною першою статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно із статтею 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Частина шоста статті 118 Земельного кодексу України визначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації заяви Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Підпунктом 5 пункту 27 розділу X “Перехідні положення” Земельного кодексу України встановлено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. 
Отже, ця норма передбачає винятки, зокрема щодо безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна. 
Суд враховує, що наявність такого винятку може мати значення для вирішення питання про можливість оформлення земельної ділянки, необхідної для обслуговування відповідного об`єкта нерухомого майна, однак не звільняє особу від необхідності доведення інших матеріально-правових передумов набуття земельної ділянки у власність у заявленому нею порядку.
Так, Закон України “Про фермерське господарство” від 19.06.2003 №973-IV (далі – Закон №973-IV) визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.
Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №973-IV, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
За ч.1-2 ст.3 Закону №973-IV, членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).
При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його установчого документа.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону№973-IV, громадяни, що створили фермерське господарство, мають право облаштувати житло в тій частині наданої для ведення фермерського господарства земельної ділянки, з якої забезпечується зручний доступ до всіх виробничих об`єктів господарства. Якщо житло членів фермерського господарства знаходиться за межами населених пунктів, то вони мають право на створення відокремленої фермерської садиби, якій надається поштова адреса.
Згідно зі статтею 8 Закону №973-IV, фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
За статтею 12 Закону №973-IV, землі фермерського господарства можуть складатися із: 1) земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування; 2) земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування.
Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Стаття 13 Закону №973-IV передбачає, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай). Громадяни України, які до 1 січня 2002 року отримали в постійне користування або оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, мають переважне право на придбання (викуп) земельних ділянок розміром до 100 гектарів сільськогосподарських угідь, у тому числі до 50 гектарів ріллі, у власність з розстрочкою платежу до 20 років.
При цьому, суд застосовує статтю 13 Закону №973-IV у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, які набрали чинності після прийняття оскаржуваного рішення. 
Подальші зміни цієї статті не мають зворотної дії в часі та не можуть визначати правомірність індивідуального акта, прийнятого відповідачем 06.06.2025.
Закон України “Про оренду землі” від 06.10.1998 №161-XIV (далі – Закон №161-XIV у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) разом із Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі, регулює відносини, пов`язані з орендою землі. 
Відповідно до частини першої статті 31 Закону №161-XIV, договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії). припинення (розірвання) спеціального інвестиційного договору, укладеного відповідно до Закону України "Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями".
Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Правочин про розірвання договору оренди (суборенди) землі сільськогосподарського призначення, орендарем (суборендарем) за яким є юридична особа приватного права (крім акціонерного товариства, повного та командитного товариства), є значним правочином та потребує попереднього прийняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом такої юридичної особи рішення про надання згоди на його вчинення (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним). У разі неприйняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом юридичної особи рішення про надання згоди на вчинення такого значного правочину (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним) такий правочин є нікчемним. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.
Водночас, суд вказує на те, що набуття права власності на будівлю, розташовану на орендованій іншою особою земельній ділянці, саме по собі не є тотожним припиненню зареєстрованого права оренди всієї земельної ділянки площею 9,31 га та не підтверджує право позивача на приватизацію земельної частки (паю).
У постанові Верховного Суду від 13.05.2025 у справі №560/17526/23, яка стосувалася попереднього спору між цими ж заявниками та Розсошанською сільською радою щодо цієї ж земельної ділянки, Верховний Суд зазначив, що при вирішенні клопотань заявників відповідач зобов`язаний встановити правовий статус земельної ділянки, відповідність її місця розташування вимогам законів, а також наявність у заявників права на отримання земельних ділянок - паїв за рахунок земельної ділянки, наданої ФГ “Дар Землі” в оренду.
У цій постанові Верховний Суд зазначив, що частина сьома статті 118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою. Водночас Верховний Суд визнав передчасним зобов`язання ради надати дозволи, оскільки необхідно з`ясувати, чи виконали заявники усі визначені законом умови для одержання такого дозволу.
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002, площею 9,31 га, на момент прийняття відповідачем рішення №13-48/2025 від 06.06.2025 перебувала в оренді ФГ “Дар Землі” на підставі договору оренди землі від 22.02.2006.
Доказів припинення права оренди цієї земельної ділянки матеріали справи не містять.
Матеріали справи також не містять доказів державної реєстрації припинення права оренди або внесення змін до зареєстрованого речового права щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002.
У той же час, нотаріальна згода землекористувача та протокол загальних зборів ФГ “Дар Землі” про погодження розпаювання не підтверджують припинення права оренди у розумінні статті 31 Закону України “Про оренду землі” №161-XIV у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин та не змінюють правового статусу земельної ділянки.
Суд враховує, що погодження землекористувача є документом, який згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України подається у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні іншої особи. 
Однак таке погодження саме по собі не створює матеріального права заявника на приватизацію земельної ділянки і не припиняє речового права оренди фермерського господарства.
Відповідно до положень статей 125, 126 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки є речовим правом, яке виникає з моменту державної реєстрації та оформлюється відповідно до закону. 
Тому припинення або зміна такого права також мають відбуватися у передбаченому законом порядку, а не лише шляхом прийняття внутрішнього рішення фермерського господарства чи надання згоди землекористувача.
Формування нової земельної ділянки шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки та подальша передача її у власність у заявленому позивачем порядку не можуть розглядатися відокремлено від неприпиненого речового права оренди ФГ “Дар Землі”. 
Сам факт подання згоди землекористувача не є юридичним фактом припинення договору оренди та не усуває необхідності дотримання порядку припинення або зміни речового права, передбаченого законом.
Отже, рада правомірно врахувала обставину перебування спірної земельної ділянки в оренді ФГ “Дар Землі” не як самостійну підставу для відмови, а у взаємозв`язку з відсутністю доказів припинення речового права оренди та відсутністю у позивача підтвердженого права на приватизацію саме цієї земельної ділянки у заявленому спеціальному порядку.
Щодо членства позивача у фермерському господарстві та права на приватизацію спірної земельної ділянки, то суд вказує на таке. 
Судом встановлено, що ФГ “Дар Землі” створене у 2005 році, а ОСОБА_1 прийнята до складу членів господарства у 2015 році.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що позивач була засновником або членом ФГ “Дар Землі” на момент його створення у 2005 році чи що саме їй як фізичній особі була надана в користування спірна земельна ділянка для створення або ведення фермерського господарства.
Суд визнає доведеним, що станом на час звернення із заявою та станом на час прийняття спірного рішення позивач була членом ФГ “Дар Землі”. 
Однак саме по собі членство у фермерському господарстві не є достатньою підставою для приватизації будь-якої земельної ділянки, що перебуває у користуванні такого господарства.
Суд виходить з того, що право, передбачене частиною першою статті 32 Земельного кодексу України та частинами першою, другою статті 13 Закону України “Про фермерське господарство”, має спеціальну правову природу і пов`язане із земельними ділянками, раніше наданими відповідним громадянам у користування для створення або ведення фермерського господарства, з урахуванням правового статусу такої земельної ділянки, особи землекористувача та чинності речового права користування.
Так, у цій справі спірна земельна ділянка 6825886400:04:046:0002 була передана в оренду ФГ “Дар Землі” як юридичній особі за договором від 22.02.2006. 
Натомість земельною ділянкою, наданою фізичній особі ОСОБА_3 (чоловік позивача) для створення фермерського господарства, була земельна ділянка з кадастровим номером 6825886400:04:040:0001, площею 25,0000 га, за договором оренди від 09.11.2005.
Отже, спірна земельна ділянка не є тією земельною ділянкою, яку ОСОБА_3 (чоловік позивача) отримував у користування для створення або ведення фермерського господарства. 
За висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №633/408/18 та висновком Верховного Суду у справі №560/17526/23, така особа може реалізувати право на отримання земельної ділянки у загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства, але не має безумовного права приватизувати земельну ділянку, що перебуває в користуванні фермерського господарства, у спеціальному порядку, на який посилається позивач.
За таких обставин, доводи позивача про те, що її членство у ФГ “Дар Землі” саме по собі надає їй право на приватизацію земельної ділянки із земельної ділянки 6825886400:04:046:0002, суд вважає необґрунтованими.
Суд зазначає, що вичерпність підстав відмови, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, не означає, що орган місцевого самоврядування зобов`язаний надати дозвіл особі, яка не належить до кола суб`єктів відповідного способу набуття земельної ділянки або просить надати дозвіл щодо земельної ділянки, яка за своїм правовим режимом не може бути предметом заявленого способу приватизації.
У цій справі відповідач відмовив не з мотивів неповноти документів чи власної недоцільності передачі землі, а з мотивів відсутності у позивача права на приватизацію саме частини земельної ділянки, яка перебуває у неприпиненому користуванні фермерського господарства, у спеціальному порядку, на який посилається позивач. 
Така перевірка випливала також із постанови Верховного Суду від 13.05.2025 у справі №560/17526/23.
Отже, після повторного розгляду заяви відповідач не був обмежений виключно формальною перевіркою наявності графічних матеріалів. 
Він мав перевірити, чи існують передбачені законом умови для реалізації позивачем права на приватизацію саме цієї земельної ділянки у заявленому порядку.
Суд вказує на те, що в оскаржуваному рішенні рада навела мотиви, які пов`язані з правовим статусом земельної ділянки, правом позивача на її приватизацію, перебуванням ділянки в оренді фермерського господарства та застосуванням спеціального режиму воєнного стану.
Тому твердження позивача про те, що рада могла перевіряти лише формальну комплектність документів та не мала права оцінювати матеріально-правові передумови заявленого способу приватизації, суд відхиляє як необґрунтований.
Щодо акта обстеження земельної ділянки №6 від 27.05.2025, то суд зазначає про таке. 
Акт №6 від 27.05.2025 містить висновки комісії про фактичну невідповідність складу угідь земельної ділянки з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002 даним Державного земельного кадастру та договору оренди. До акта додано план-схему та фотоматеріали.
Суд погоджується з позивачем у тому, що сам по собі акт обстеження не є документом, який остаточно встановлює правовий режим земельної ділянки, не змінює відомостей Державного земельного кадастру та не вирішує питання передачі земельної ділянки у власність.
Суд не визнає акт обстеження №6 від 27.05.2025 самостійною та достатньою підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки такий акт не змінює відомостей Державного земельного кадастру, не припиняє речових прав на земельну ділянку та не вирішує питання її формування або передачі у власність.
Водночас, навіть якщо акт обстеження №6 від 27.05.2025 не може розглядатися як самостійна достатня підстава для відмови, ця обставина не змінює загального висновку суду, оскільки інші мотиви спірного рішення стосуються правового статусу земельної ділянки, її перебування в оренді ФГ “Дар Землі”, відсутності підтвердженого права позивача на її приватизацію у заявленому спеціальному порядку та відсутності доказів припинення права користування фермерського господарства.
Тому доводи позивача щодо неналежності акта обстеження як самостійної підстави для відмови не спростовують загального висновку суду щодо правомірності оскаржуваного рішення відповідача.
Щодо нерухомого майна позивача та винятку із заборони під час дії воєнного стану, то суд виходить з того, що положення підпункту 5 пункту 27 розділу X Земельного кодексу України, у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин, передбачали виняток із загальної заборони під час дії воєнного стану щодо безоплатної передачі земель власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна.
При цьому, суд враховує, що наявність у позивача об`єкта нерухомого майна на спірній земельній ділянці може мати значення для застосування винятку, передбаченого підпунктом 5 пункту 27 розділу X “Перехідні положення” Земельного кодексу України.
Однак, суд вказує на те, що саме по собі існування винятку із заборони, встановленої підпунктом 5 пункту 27 розділу X Земельного кодексу України, не усуває необхідності дотримання статей 32, 116, 118, 121, 125, 126 Земельного кодексу України та статті 13 Закону України “Про фермерське господарство”.
Предметом заяви позивача було не оформлення земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного йому об`єкта нерухомого майна, а одержання у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) за спеціальним порядком, передбаченим ст. 32 Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України “Про фермерське господарство”.
Наявність у позивача житлового будинку може мати значення для оформлення земельної ділянки, необхідної для обслуговування такого майна, однак не підтверджує права на отримання ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земельної ділянки, що перебуває в оренді фермерського господарства.
Позовні вимоги у цій справі сформульовані не як вимога про оформлення земельної ділянки, необхідної для обслуговування конкретного об`єкта нерухомості, а як вимога про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства з посиланням на ст. 32, 118 Земельного кодексу України і ст. 13 Закону України “Про фермерське господарство”.
Отже, доводи про наявність нерухомого майна не спростовують висновку ради про відсутність у позивача права на приватизацію саме спірної земельної ділянки у заявленому ним порядку та розмірі.
Таким чином, суд встановив і враховує: 1) спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6825886400:04:046:0002 перебуває в оренді ФГ “Дар Землі” як юридичної особи; 2) доказів припинення права оренди цієї земельної ділянки матеріали справи не містять; 3) позивач набув членство у ФГ у 2015 році; 4) спірна земельна ділянка не є первісною земельною ділянкою, наданою фізичній особі ОСОБА_3 у 2005 році для створення ФГ “Дар Землі”; 5) наявність у позивача нерухомого майна на спірній земельній ділянці не створює самостійного права на приватизацію земельної ділянки у порядку статті 13 Закону України “Про фермерське господарство”; 6) обставини щодо перейменування ФГ та нової редакції Статуту 2025 року виникли після прийняття спірного рішення і не можуть визначати його правомірність; 7) рішення ради прийняте після повторного розгляду заяви позивача, з урахуванням постанови Верховного Суду від 13.05.2025 у справі №560/17526/23, та містить мотиви, які підтверджені матеріалами справи; 8) на дату прийняття спірного рішення і на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 03.08.2023 у справі №300/3771/22 із 07 квітня 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.
Відтак, з урахуванням встановленого судом, доводи позивача не спростовують висновків відповідача, покладених в основу оскаржуваного рішення, а спірне рішення прийняте у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури. Оскільки основна вимога (перша) не підлягає задоволення, то відповідно не підлягає задоволенню зобов`язальна вимога, яка є похідною.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу. 
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності рішення та докази, надані позивачем, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Судові витрати, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 18 вересня 2026 року

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач: | Розсошанська сільська рада (вул. Центральна, 4,с. Розсоша,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,31362 , код ЄДРПОУ - 04402899)
Головуючий суддя | | А.І. Петричкович