15.09.26
22-ц/812/1923/26

Провадження №22-ц/812/1923/26

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

15 вересня 2026 року       м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 484/3387/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, під головуванням судді Медведєвої Наталії Анатоліївни у приміщенні цього суду 07 липня 2026 року, дата складання повного судового рішення не зазначена, за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

У червні 2026 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі – ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Позов мотивовано тим, що ФОП ОСОБА_2 є новим кредитором на підставі договору відступлення права вимоги банкрута на аукціоні від 09 лютого 2026 року та акту про придбання майна на аукціоні від 09 лютого 2026 року до споживачів - боржників Комунального підприємства «Первомайськводоканал» (далі – КП «Первомайськводоканал») за комунальними платежами згідно з додатком № 1 до договору від 09 лютого 2026 року, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . Зазначений особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_3 . Відповідно до вказаного особового рахунку за період з жовтня 2019 року до січня 2021 року включно розмір заборгованості за надані послуги становить 4325 грн. Актом зміни показників лічильника підтверджується, що показники передавалися, нарахування за надані послуги є правильними. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 478621351 від 24 травня 2026 року) за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Відповідач не погасив заборгованість перед ФОП ОСОБА_2 , який є правонаступником КП «Первомайськводоканал».
Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в сумі 5796 грн 48 коп., яка складається з 4325 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги в період з жовтня 2019 року до січня 2021 року включно з урахувнням інфляційних втрат в розмірі 1159 грн 01 коп., 3% річних в розмірі 312 грн 47 коп.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 5796 грн 48 коп., яка складається з: 4325 грн - заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2019 року до січня 2021 року, інфляційних втрат у розмірі 115 грн 01 коп., 3% річних у розмірі – 312 грн 47 коп., а також стягнуто витрати по сплаті судового збору в сумі 1331 грн 20 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг та належним відповідачем у справі. Відповідно до нарахування за надані послуги за спірний період, за адресою АДРЕСА_1 , які містять повний і чіткий розмір нарахувань за кожен місяць, існує заборгованість за надані послуги в сумі 4325 грн.
Також суд установив, що позивач набув прав вимоги за вказаною заборгованістю на підставі договору відступлення права вимоги банкрута на аукціоні, укладеного 09 лютого 2026 року між КП «Первомайськводоканал» та ФОП ОСОБА_2 , яким визначено, що продаж дебіторської заборгованості здійснюється разом з усіма пов`язаними та похідними правами вимоги, у тому числі правом на стягнення штрафних санкцій, пені, інфляційних втрат, 3% річних, а також процесуальними правами кредитора.
Отже, суд дійшов висновку, що позивач набув право на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат згідно долученого розрахунку, який відповідачем не спорстовано.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він є військовослужбовцем та протягом розгляду справи перебував в районах проведення бойових дій, що істотно обмежувало його можливість своєчасно отримувати судову кореспонденцію, звернутися за правничою допомогою, підготувати відзив на позов, зібрати необхідні докази та належним чином реалізувати свої процесуальні права. Тому він був позбавлений можливості подати відзив на позов, заявити клопотання про витребування доказів, надати власні письмові пояснення щодо обставин справи та висловити заперечення стосовно доказів, поданих позивачем. Як наслідок, суд першої інстанції розглянув справу виключно на підставі доказів позивача, не маючи можливості перевірити їх у межах принципу змагальності. Відповідач зазначає, що суд визнав доведеними всі обставини, наведені позивачем, не здійснивши належної перевірки доказів та не з`ясувавши, чи підтверджується кожна із заявлених вимог належними та допустимими доказами. Так, суд встановив факт існування заборгованості виключно на підставі документів, поданих самим позивачем після набуття ним права вимоги, однак не перевірив, чи містять матеріали справи первинні документи, які підтверджують виникнення цієї заборгованості ще до моменту відступлення права вимоги. При цьому рішення суду не містить аналізу, на підставі яких документів сформовано суму боргу 4325 грн, які послуги були фактично надані, за якими тарифами здійснювалися нарахування, які платежі були проведені відповідачем та яким чином визначено остаточний залишок заборгованості. ОСОБА_1 зауважує, що суд не встановив правову природу самого спірного зобов`язання, зазначивши у рішенні лише, що відповідач є власником квартири, а тому є споживачем житлово-комунальних послуг. Однак сам по собі факт набуття права власності на квартиру не свідчить про виникнення конкретного грошового зобов`язання у визначеному позивачем розмірі. Суд не з`ясував, чи був укладений договір про надання житлово- комунальних послуг, хто саме виступав стороною такого договору, хто був зареєстрований або фактично проживав у квартирі у спірний період та чи саме відповідач був належним боржником за відповідним особовим рахунком. Не перевірив суд, чи були разом із правом вимоги передані документи, що посвідчують саме існування відповідного зобов`язання. Відсутність такої перевірки має істотне значення, оскільки новий кредитор набуває не лише права вимоги, а й повинен мати можливість підтвердити саме виникнення цього права належними доказами.
Крім того, суд не надав жодної оцінки достатності доказів щодо розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних. У рішенні лише зазначено, що позивач подав відповідний розрахунок, а відповідач його не спростував. Такий підхід не відповідає принципам цивільного судочинства, оскільки відсутність заперечень з боку відповідача не звільняє суд від обов`язку перевірити правильність здійсненого розрахунку, його відповідність вимогам статті 625 ЦК України та встановленим фактичним обставинам справи. Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач подав картку нарахувань за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_3 , відповідно до якої заборгованість у сумі 4325 грн сформувалася за період з жовтня 2019 р. по січень 2021 р. З аналізу картки особового рахунку вбачається, що переважна частина заявленої до стягнення заборгованості виникла внаслідок одного нарахування, здійсненого у листопаді 2019 року. Так, якщо у жовтні 2019 року показники лічильника залишалися незмінними (237,85 м3), а нарахування за водопостачання та водовідведення були відсутні, то вже у листопаді 2019 року в картці відображено збільшення показників лічильника до 336 м^3 тобто на 98,152 м^3, у зв`язку з чим було здійснено нарахування на загальну суму 3631 грн 64 коп. Однак, матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджував би походження такого показника лічильника. Позивач не надав акта контрольного зняття показників, акта перевірки приладу обліку, документів про передачу показників споживачем, журналів обліку, актів обстеження чи буді-яких інших первинних документів, які б підтверджували, ким, коли та за яких обставин було зафіксовано збільшення показників приладу обліку майже на сто кубічних метрів протягом одного розрахункового періоду. Також, із картки особового рахунку вбачається, що протягом жовтня-грудня 2019 року, а також квітня 2020 року відповідачем здійснювалися окремі платежі. Проте матеріали справи не містять жодного платіжного документа або іншого належного доказу, який би підтверджував дати, суми та порядок зарахування зазначених коштів. ОСОБА_1 вказує, що особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_3 , тоді як відповідачем у справі є ОСОБА_1 . Суд першої інстанції не встановив, ким є зазначена особа, чи була вона стороною правовідносин із КП «Первомайськводоканал», з яких підстав саме на її ім`я відкрито особовий рахунок, а також не навів мотивів, з яких обов`язок зі сплати заборгованості покладено саме на відповідача. Крім того, картка особового рахунку містить відомості про те, що кількість споживачів становила п`ять осіб, однак позивач не надав жодного доказу того, хто саме був зареєстрований або фактично проживав у квартирі у спірний період, чи впливала ця обставина на порядок здійснення нарахувань та чи мав відповідач будь-яке відношення до формування відповідних показників. 
У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2026 року - без змін та стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 5000 грн., зазначивши, що докази на підтвердження понесених позивачем витрат буде подано відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване рішення суду відповідає таким вимогам закону.
Як убачається із матеріалів справи, постановою Господарського суду Миколаївської області від 31 березня 2025 року у справі № 915/28/24 Комунальне підприємство «Первомайськводоканал» Первомайської міської ради визнаний банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура. 02 лютого 2026 року відбувся електронний аукціон №BRD001-UA-20260121-20415 з продажу майна банкрута по лоту №4, а саме: право вимоги грошової (дебіторської) заборгованості вказаного підприємства станом на 31 березня 2025 року. Відповідно до протоколу про результати аукціону від 02 лютого 2026 року позивач є його переможцем.
Згідно з протоколом про проведення аукціону №BRD001-UA-20260121-20415 від 02 лютого 2026 року : ціна або частина ціни, сплачена переможцем за лот (що становить залишок гарантійного внеску за вирахуванням винагороди оператора): 666963,13 грн без ПДВ (шістсот шістдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні 13 копійок без ПДВ); сума залишку від ціни продажу лота, яка підлягає сплаті переможцем електронного аукціону (за вирахуванням залишку сплаченого гарантійного внеску): 0,00 грн.; сума, яка підлягає поверненню переможцю електронного аукціону, у разі, коли сума гарантійного внеску, сплаченого таким переможцем аукціону більша за суму ціни продажу лота та винагороди оператора: 532 494,76 грн (п`ятсот тридцять дві тисячі чотириста дев`ятсот чотири гривні 76 копійок); винагорода оператора авторизованого електронного майданчика, через який переможцем аукціону придбано майно: 5 378,73 грн (п`ять тисяч триста сімдесят вісім гривень 73 копійки) у т.ч. ПДВ 896,46 грн. Платіжна інструкція №2557 від 05 лютого 2026 року підтверджує оплату за лот №4 аукціону № BRD001-UA-20260121 -20415, а саме: 134468,37 грн. (а.с. 9).
09 лютого 2026 року на підставі електронного аукціону №BRD001-UA-20260121-20415 між Комунальним підприємством «Первомайськводоканал» Первомайської міської ради (далі за текстом - «Продавець», «Первісний кредитор» та/або «КП «Первомайськводоканал») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі за текстом - «Покупець», «Новий кредитор», «Позивач» та/або «ФОП ОСОБА_2 ») складено акт про придбання майна на аукціоні, згідно з яким Покупець сплатив Продавцю усі необхідні до сплати кошти, а Продавець передав (відступив) Покупцю право вимоги дебіторської заборгованості, а саме: право вимоги дебіторської заборгованості Комунального підприємства «Первомайськводоканал» Первомайської міської ради (код ЄДРПОУ 42700456) на загальну суму 11205697,58 грн., в тому числі, заборгованість фізичних осіб (населення) на суму 8294061,14 грн., заборгованість фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб на суму 2911,636,44 грн. (а.с. 10).
09 лютого 2026 року КП «Первомайськводоканал» та ФОП ОСОБА_2 керуючись статтями 82, 87 Кодексу України з процедур банкрутства уклали договір відступлення права вимоги банкрута на аукціоні (далі за текстом - «Договір»). Згідно з пунктом 1 Договору на умовах даного Договору та на підставі Протоколу про проведення аукціону №BRD001-UA-20260121-20415 від 02.02.2026 року, надалі Протокол, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги дебіторської заборгованості Первісного кредитора до контрагентів (боржників/солідарних боржників) за надані послуги, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - Боржники. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Загальна сума вимог (дебіторської заборгованості) за цим Договором складає: 11 205 697,58 грн, обтяження відсутні. Пунктом 2 Договору передбачено, що за цим Договором Новий кредитор в день укладання цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Первісним кредитором у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань та сплати Боржниками грошових коштів. Розмір Права вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права Первісного кредитора переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги. Пункт 5 Договору зазначає, що продаж дебіторської заборгованості здійснюється разом з усіма пов`язаними та похідними правами вимоги, у тому числі правом на стягнення штрафних санкцій, пені, інфляційних втрат, 3% річних, а також процесуальними правами кредитора (а.с. 11-12).
Відповідно до додатку №1 до договору відступлення права вимоги банкрутів на аукціоні від 09 лютого 2026 року переможцю аукціону передано право вимоги за надані послуги до боржників Комунального підприємства «Первомайськводоканал» Первомайської міської ради, зокрема, за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відкритого на ОСОБА_3 в сумі 4325грн. (а.с. 12).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу №269 від 23 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Цихонею В.А. (а.с. 16).
Згідно відомостей Комунального підприємства «Первомайськводоканал» за адресою вул. Будівельна, 52/23, відкритого на ОСОБА_3 відкритий особовий рахунок з метою обліку спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та проведення їх оплати, за яким за період з жовтня 2019 року по січень 2021 року рахується заборгованість в сумі в сумі 4325грн.
Як новий кредитор за зобов`язаннями ОСОБА_3 перед КП «Первомайськводоканал» щодо сплати за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, позивач просить стягнути з відповідача несплачену заборгованість.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком зважаючи на таке.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (стаття 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.
Як встановив суд першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 є новим кредитором на підставі договору відступлення права вимоги банкрута на аукціоні від 09 лютого 2026 року та акту про придбання майна на аукціоні від 09 лютого 2026 року до споживачів боржників за комунальними платежами згідно з додатком № 1 до договору від 09 лютого 2026 року, зокрема за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 4325 грн за період з жовтня 2019 року по січень 2019 року за адресою: квартира АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, отримавши право вимоги до боржників первісного кредитора за результатами електронного аукціону, має право звернення до суду з вказаним позовом до боржника ОСОБА_1 як власника квартири, за якою рахується борг за надані первісним кредитором житлово-комунальні послуги.
Доводи апеляційної скарги не спростовуються переходу до позивач у справі права вимоги за боргами, які виникли перед Комунального підприємства «Первомайськводоканал».
Зокрема, не спростовують такого висновку посилання відповідача на відсутність у позивача доказів передання первинних документів що внесення відомостей до особового рахунку, оскільки саме особовий рахунок є таким первинним документом обліку, а позивач внесені до нього відомості не простував. 
Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Тлумачення частини 2 статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Спірні правовідносини виникли між сторонами у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж закону централізованого водопостачання, централізованого водовідведення віднесено до комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Частинами 2-4 статті 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску.
Згідно із частиною 1 статті 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23).
Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли фактичні відносини щодо надання відповідних комунальних послуг.
Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, доказів звернення у встановленому законом порядку із заявою про їх відсутність у квартирі до виконавця послуг не зверталися не надавав, офіційний документ, що підтверджує відсутність у житловому приміщенні, не надавав, однак отримані послуги в повному обсязі не оплачував.
Згідно з частиною 3 статті 11, частиною 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 68, 162 ЖК України наймачі житлових приміщень (власники) зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Статтею 22 Закону України «Про питну воду» також встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання.
Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України.
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що позивач виконав обов`язок з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до квартири, власником якої є ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Співучасть - це обумовлена матеріальним правом множинність осіб на тій чи іншій стороні в цивільному процесі внаслідок наявності загального права або загального обов`язку. Важливою ознакою співучасті є наявність у декількох позивачів чи відповідачів у справі однакових за спрямованістю матеріально-правових вимог чи юридичних обов`язків. Ця ознака дозволяє відрізняти процесуальну співучасть від інших видів участі множинності заінтересованих осіб, зокрема, від участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. 
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15 (провадження № 61-16776св20) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. […] Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18).
Колегія суддів відхиляє як помилкові посилання в апеляційній скарзі на не встановлення судом першої інстанції належного складу відповідачів у справі.
Так, предметом позову в цій справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення боргу за надані комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, при цьому відповідач є власником квартири, до якої надавалися такі послуги, відомості про те, що є інші особи, для яких ця квартира є їх зареєстрованим місцем проживання у справі відсутні.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги 
Так, в силу частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим згідно частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Тобто цією нормою передбачений обов`язок не лише власника житла, але й інших осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Натомість при відсутності відомостей про інших зобов`язаних осіб, які користувалися у спірний період житлово-комунальними послугами власник є належним відповідачем у справі, яка переглядається, що відповідає положенням статті 543 ЦК України. Крім того відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Тому відповідач ОСОБА_1 у разі виконання рішення суду у цій справі як власник квартири має право на звернення з відповідними вимогами до інших користувач комунальних послуг як до солідарних боржників.
З огляду на наведені положення закону не впливає на визначення належного кола відповідачів у справі відкриття особового рахунку на іншу особу за наявності встановленого власника квартири, який за будь-яких обставин є належним відповідачем при вирішенні цього спору, а також вказівка в особовому рахунку на наявність п`яти користувачів.
Щодо визначення розміру заборгованості перед позивачем, колегія суддів відхиляє заперечення відповідача про доведеність цього розміру, оскільки позивачем надані відомості про нарахування заборгованості відповідно до встановлених тарифів та часткову сплату згідно особового рахунку, а доказів іншого обсягу споживання води та /або внесення оплати за отримані послуги в більшому, ніж довів позивач розмірі, а також свого розрахунку заборгованості відповідач суду не надав.
В силу вимог ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом. У випадку, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Отже неповідомлення відповідача про зміну стягувача заборгованості не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості, отже не є підставою для відмову у задоволенні позову.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена статтею 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 5 договору про відступлення права вимоги банкрута на аукціоні від 09 лютого 2026 року, крім продажу дебіторської заборгованості здійснюється разом з усіма прив`язаними та похідними правами вимоги, у тому числі, правом на стягнення штрафних санкцій, пені, інфляційних втрат, а також процесуальними правами кредитора.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Зважаючи на викладене, до позивача як до нового кредитора перейшло право вимоги щодо заборгованості, а також виникло право на стягнення визначених статтею 625 ЦК України нарахувань на прострочену заборгованість за надані послуги, що передбачено ЦК України та договором про відступлення права вимоги, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив і ці вимоги.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за послуги з централізованого опалення становить 4325 грн. за період з жовтня 2019 року по січень 2021 року, а розмір інфляційних втрат з 01 січня 2024 року по 29 травня 2026 року становить 1159 грн 01 коп., 3% річних - 182 грн 47 коп.
Встановивши прострочення відповідачем грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості з урахуванням обрахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат.
Аргумент апеляційної скарги про відсутність у справі розрахунку 3% річних та інфляційних справи спростовується тим, що позивач до позовної заяви при зверненні до суду додав такі розрахунки, тоді як відповідач у разі заперечення правильності розрахунків свого суду не виклав.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________
Повна постанова складена 17 вересня 2026 року