ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
"16" липня 2026 р.	 	Справа № 916/1634/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу 
за позовом: Регіонального відділення фонду державного майна в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, проспект Незалежності, буд. 47, код ЄДРПОУ 21295778),
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма-Ювент" (75053, Херсонська обл., Херсонський р-н., с. Софіївка, вул. Центральна, буд. 1б; код ЄДРПОУ 38697935),
про стягнення 82412,21 грн.
Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.
Обставини справи.
Регіональне відділення фонду державного майна в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма-Ювент" про стягнення заборгованості у розмірі 82412,21 грн за фактичне користування державним майном – гідротехнічними спорудами рибогосподарської технологічної водойми. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн позивач просить суд стягнути з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.08.2018.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2026 справу № 916/1634/26 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою суду від 04.05.2026 позовну заяву Регіонального відділення фонду державного майна в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (Вх. №1673/26 від 01.05.2026) залишено без руху.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 916/1634/26 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) - протягом 16 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановив відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України - протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснив сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України. 
03 червня 2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить суд повністю відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування вказаного відзиву відповідач зазначає, що нарахування заборгованості здійснено за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у розмірі 88196,65 грн є неправомірним у зв`язку із тим, що орендоване майно (гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми) розташоване за адресою: Херсонська обл., Херсонський р-н, с. Софіївка, вул. Шмідта, 77, на території Станіславської сільської територіальної громади. Наказом Мінреінтеграції № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, територія Станіславської сільської територіальної громади (код КАТТОТТГ UA65100130000084882) до складу якої входять об`єкти та територія ТОВ "Рибоводна Ферма-Ювент", була з 24.02.2022 тимчасово окупованою територією, а з 01.05.2023 віднесена до територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
У цьому випадку, застосування підпункту 1-1 пункту 1 Постанови КМУ № 634 відповідно до змін внесених Постановою КМУ № 512 від 07.05.2024, орендарям державного майна, розташованого на територіях активних бойових дій не нараховується.
Відповідач наголошує про те, що з 24 лютого 2022 року територія, де розташовані орендовані гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (с. Софіївка Херсонського району Херсонської області), перебувала під тимчасовою окупацією, а після деокупації перебуває в 10-ти кілометровій зоні активних бойових дій. Відповідач був позбавлений будь-якої фізичної та юридичної можливості потрапляння навіть поблизу території розташування Товариства, не кажучи взагалі про використання зазначеного майна у своїй господарській діяльності через обставини непереборної сили, які спричинені військовими діями з боку військ російської федерації. Фактично відповідач не міг користуватись майном починаючи з 24 лютого 2022 року і до сьогодні через окупацію та бойові дії, тому безпідставного збагачення чи збереження коштів з боку відповідача не відбулось і не могло відбутись.
Також, відповідач звертає увагу суду на постанову Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022, яка регулює особливості оренди в період воєнного стану. Нарахування плати за майно, яке не могло використовуватися через військові дії, суперечать принципам справедливості та розумності, закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України.
Крім того, як вказує відповідач, позивачем не надано жодних належних доказів того, що відповідач реально продовжував використовувати гідротехнічні споруди після набрання законної сили рішенням суду про визнання договору недійсним, а сам по собі факт непідписання акта про повернення майна за умов неможливості доступу до нього, не може свідчити про його фактичне використання.
Вказаний відзив на позовну заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
09 червня 2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд відмовити у задоволенні доводів викладених у відзиві на позовну заяву та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач вказує, що рішенням Господарського суду Одеської області від 21.02.2025 по справі №916/2658/24, яке набрало законної сили 14.05.2025 визнано недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.08.2018 № 873, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та Товариством з обмеженою відповідальністю “Рибоводна Ферма Ювент”, та припинено право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю “Рибоводна Ферма - Ювент”.
03 серпня 2018 року майно було отримане в користування шляхом підписання акту приймання-передавання та до теперішнього часу перебуває в фактичному користуванні відповідача, оскільки рішення суду в частині повернення майна не виконано.
Після визнання договору оренди недійсним у Регіонального відділення немає іншого шляху крім вирішення в судовому порядку питання щодо встановлення розміру заборгованості за період користування майном та її стягнення (в тому числі і залік суми заборгованості до сплаченого завдатку).
В своєму відзиві відповідач не спростував того факту, що з 03.08.2018 і по теперішній час державне майно не перебуває в його фактичному користуванні. Зміна кінцевого бенефіциара, призначення нового директора ТОВ чи невикористання майна в своїй господарській діяльності не впливає на той факт, що державне майно перебуває у відповідача в фактичному користуванні.
Вказану відповідь на відзив заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
17 червня 2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. В обґрунтування вказаних заперечень відповідач зазначає, щодо суперечливості розрахунку «фактичного користування» на підставі умов недійсного договору, позивач не має права заявляти позов про безпідставне збагачення згідно зі ст. 1212 ЦК України і одночасно застосовувати урядові знижки згідно Постанови № 634, які регулюють виключно діючі договори оренди. 
Щодо спростування презумпції «фактичного користування» в зоні активних бойових дій, дані твердження є хибним, тому, що об`єктом спору є відкриті гідротехнічні споруди (дамби, водовипуски) у селі Софіївка Херсонського району, Херсонської області.
Крім того, з 11.03.2022 по 11.11.2022 територія Товариства перебувала в окупації, а з 01.05.2023, офіційно віднесена до територій активних бойових дій відповідно до Наказу Мінреінтеграції № 309. На підтвердження відповідачем долучено до матеріалів справи довідки Станіславської СВА та ХРД(В)А, які підтверджують, що об`єкт знаходиться у 10-кілометровій зоні вогневого ураження, є замінованим, а заходи з розмінування не проводились. Враховуючи ведення активних бойових дій, постійні обстріли та відсутність безпечних умов праці, майно у 2022– 2023 роках повністю втратило свої корисні властивості та не могло використовуватися за призначенням. Відповідач не отримав і не міг отримати жодного доходу чи користі від цього майна, що повністю виключає сам факт «збагачення» чи «заощадження коштів» у розумінні ст. 1212 ЦК України.
Щодо повного зупинення діяльності підприємства, відповідачем надано Наказ № 28/02/ОД від 28.02.2022 «Про тимчасове зупинення діяльності підприємства та оголошення простою». Також, до матеріалів справи долучено офіційний скріншот з Електронного кабінету платника податків ТОВ «Рибоводна ферма – Ювент», який свідчить про відсутність будь-якої податкової звітності та господарської діяльності у 2023 році. У свою чергу, позивач не надав жодного належного і допустимого доказу (актів вилову риби, обстежень тощо), які б підтверджували реальне вилучення відповідачем користі чи доходів з державного майна у спірний період.
Щодо неврегульованості питання завдатку, відповідач повністю заперечує проти позовних вимог та факту користування майном, будь-яке утримання або самостійний «залік» цих коштів позивачем у рахунок вигаданого боргу є безпідставним, а тому ці кошти підлягають поверненню відповідачу у повному обсязі.
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
23 червня 2026 до суду від Регіонального відділення фонду державного майна в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач просить суд:
1. Визнати причину пропуску строку подання заяви про зміну предмету позову поважною та поновити його;
2. Прийняти заяву до розгляду;
3. Замінити позовну вимогу Регіонального відділення з «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Рибоводна Ферма - Ювент” на користь Регіонального відділення Фонду держаного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі грошові кошти у розмірі 82412,21 грн (вісімдесят дві тисячі чотириста дванадцять гривень 21 копійка) за фактичне користування державним майном - гідротехнічними спорудами рибогосподарської технологічної водойми, що розташовані за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Софіївка, вул. Шмідта, 77 та перебувають на балансі Державного підприємства «Укрриба» на рахунок UA198999980313070094000021451, отримувач: ГУК у Херсон обл/ Херсон р-н/22080300, код отримувача: ЄДРПОУ 37959517, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО 899998» на:
«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Рибоводна Ферма Ювент” на користь Регіонального відділення Фонду держаного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі грошові кошти у розмірі 20887,62 грн (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 62 копійки) за фактичне користування державним майном - гідротехнічними спорудами рибогосподарської технологічної водойми, що розташовані за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Софіївка, вул. Шмідта, 77 та перебувають на балансі Державного підприємства «Укрриба» шляхом вирахування вищевказаної суми із сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю “Рибоводна Ферма - Ювент” при укладенні договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.08.2018 № 873 завдатку».
4. В іншій частині позовні вимоги Регіонального відділення залишаються без змін.
26 червня 2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмета позову, в яких відповідач просить суд відмовити позивачу у поновленні процесуального строку на подання заяви про зміну предмету позову та залишити її без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України. У разі прийняття заяви до розгляду — відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог про стягнення 20887,62 грн шляхом вирахування (заліку) із суми сплаченого відповідачем завдатку.
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Щодо заяви позивача про зміну предмета позову (Вх. № 21881/26 від 23.06.2026), суд дійшов до таких висновків.
Як визначено у ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Частиною 2 ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 ГПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Статтею 113 ГПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. 
Таким чином, строк вчинення процесуальних дій у позивача спливає 17.06.2026.
Відповідно до статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша).
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина третя статті 119 ГПК України).
За змістом наведеної статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови звернення учасника з заявою про поновлення такого строку, в якій він має навести причини пропуску строку, а суд – оцінити наведені заявником причини на предмет їх поважності.
Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.
Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.
Під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ГПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.
Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Питання щодо поновлення встановленого законом строку безпосередньо пов`язане з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).
Суд зазначає, що вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
У тому випадку, коли у встановлений законом строк учаснику справи виконати певні процесуальні дії не є можливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації, у такого учасника виникає унормована законом можливість ініціювати поновлення процесуального строку у спосіб звернення до суду з заявою, в якій має бути наведено причини пропуску строку; суд же лише має здійснити оцінку причин пропуску строку, наведених заявником, на предмет їх поважності. Інший підхід порушував би принципи диспозитивності та змагальності.
Суд зазначає, що Регіональне відділення фонду державного майна в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі звертаючись до господарського суду з клопотанням про поновлення процесуального строку на подання заяви про зміну предмета позову, підстав для поновлення цього строку взагалі не зазначає.
Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Подібний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").
Так, при встановлені наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від заявника підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання заяви має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України, у зв`язку з чим воєнний стан триває до теперішнього часу.
Разом з тим, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами, заявами, клопотаннями, тощо. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом встановленого законом строку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22).
Отже, поновлення пропущеного процесуального строку можливо лише у тому разі, якщо учасник справи доведе у заяві про поновлення такого строку наявність обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили своєчасне виконання процесуальної дії.
Проте, неможливість підготувати та подати до суду заяву про зміну предмета позову протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі № 916/1634/26, позивачем не підтверджена жодними належними у розумінні процесуального закону доказами.
За таких обставин, суд зазначає, що процесуальний строк для пред`явлення заяви про зміну предмета позову, встановлений ГПК України, забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи та спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами. Проте позивач не проявив необхідної старанності та, звертаючись з заявою поза визначеним законом строком, не надав до суду переконливих доказів на підтвердження наявності у нього перешкод для реалізації права на звернення з такою заявою сумлінно та своєчасно, тобто з урахуванням періоду часу, який об`єктивно необхідний для підготовки заяви про зміну предмета позову. Відтак несвоєчасне подання заяви зумовлене лише волевиявленням самого позивача, тобто має суб`єктивний характер, що не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки в силу частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у поновленні позивачу процесуального строку на подання заяви про зміну предмета позову, у зв`язку з чим заяву про зміну предмета позову суд залишає без розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що 03 серпня 2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (надалі – орендодавець або позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма-Ювент" (надалі – орендар або відповідач) строком на 25 років в нотаріальній формі був укладений Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі – Договір), зареєстрований в реєстрі за № 873.
Відповідно до умов п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно – гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми, що розташовані за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Софіївка, вул. Шмідта, 77, та перебувають на балансі ДП "УКРРИБА" (надалі – балансоутримувач), а саме: 
- водовипуск ставка нагульного № 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469308265203);
- водовипуск ставка нагульного № 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470463165203); 
- водовипуск ставка нагульного № 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469110065203); донний водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469278365203);
- донний водовипуск ставка нагульного № 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470254365203);
- донний водовипуск ставка нагульного № 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1468980565203);
- контурну дамбу ставка нагульного № 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1468897865203);
- контурну дамбу ставка нагульного № 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470434565203);
- контурну дамбу ставка нагульного № 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469250565203);
- перепуск ставка нагульного № 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470200465203);
- роздільну дамбу ставка нагульного № 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470155865203);
- роздільну дамбу ставка нагульного № 2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470300265203);
- роздільну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469196565203).
В той же день майно було передано ТОВ "РФ ЮВЕНТ" за актом приймання-передавання державного майна. Підписанням акту приймання-передавання державного майна від 03.08.2018 відповідач беззаперечно погодився з тим, що умови договору оренди повністю відповідають дійсності та всі умови, викладені в договорі оренди узгоджені сторонами. 
Термін дії договору оренди – до 02.08.2043 включно. 
При укладанні договору оренди сторони узгодили, що розмір орендної плати
– за базовий місяць червень 2018 (без ПДВ) становить 12700,98 грн (п. 3.1. Договору), орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 Договору оренди) та строк внесення орендної плати – до 15 числа місяця, наступаючим за звітним місяцем. Перерахування орендної плати до державного бюджету та балансоутримувачу відбувається у співвідношенні 70% до 30% (п. 3.6. Договору). 
Відповідно до умов п. 5.3. Договору орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу. 
В подальшому, як зазначає позивач, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. 
Позивач також зазначає, що важливим нормативним актом, який врегулював питання орендних правовідносин у період воєнного стану, стала постанова Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану". 
Так, відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови № 634 на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь якому разі до 31 грудня 2022 року, за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24 лютого 2022 року або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 року або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька область; Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м. Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Куп`янського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь). 
Згідно із наведеною нормою, обов`язковою умовою для звільнення орендарів від орендної плати за користування державним і комунальним майном є його розташування в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану. 
При цьому, текстуальний вираз норми “на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31 грудня 2022 року”, означає встановлення присічного строку її дії саме до 31.12.2022 незалежно від інших наведених раніше подій або дій (припинення чи скасування воєнного стану). 
Починаючи з 01.01.2023 орендарям, визначеним підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634, орендна плата нараховується у розмірі 100 % без урахування знижки, також роз`яснено у листі Міністерства економіки України від 14.03.2023 № 3211-07/11185-09. 
Тобто підпунктом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 встановлено норму про звільнення від орендної плати, яка діє: 1) за колом осіб – для орендарів державного та комунального майна; 2) у просторі – на території адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану; 3) у часі – з присічним строком (межею існування суб`єктивного права) до 31.12.2022. 
Перелік адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, був затверджений наказом Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5. 
З 18.11.2022 територію Херсонської міської територіальної громади виключено з Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, затвердженого наказом Мін`юсту від 01.04.2022 № 1307/5 відповідно до наказу Мін`юсту від 17.11.2022 № 5152/5 (набрав чинності з 18.11.2022). 
Отже, з 18.11.2022 на територію Херсонської міської територіальної громади припинила розповсюджуватись дія норми підпункту 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 про звільнення від орендної плати орендарів державного та комунального майна. 
Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2022 № 5840/5, що набрав чинності 13.01.2023, визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції України від 01 квітня 2022 року № 1307/5 “Про затвердження Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану”, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 386/37722. 
При цьому, як вбачається з преамбули наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2022 № 5840/5, його прийнято відповідно до підпункту 1 пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 209 “Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану”. 
Згідно із підпунктом 1 пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України “Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану” від 06.03.2022 № 209, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364, яка набрала чинності 25.12.2022, установлено, що протягом дії воєнного стану припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в межах адміністративно-територіальних одиниць, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих, інформація про які міститься в переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. 
А постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 № 469, яка набрала чинності 23.05.2023, до вказаної норми внесено зміни, згідно із якими, установлено, що протягом дії воєнного стану припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в межах адміністративно-територіальних одиниць, що належать до територій активних бойових дій (крім територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації. 
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. 
Отже, починаючи з грудня 2022 року змінилось правове регулювання порядку визначення територій на яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції. По-перше, такі адміністративно-територіальні одиниці визначаються на підставі переліку, що затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. По-друге, самі території повинні мати статус таких на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих. А з 23.05.2023 для територій активних бойових дій зроблено виключення щодо таких територій на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси. 
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, територію Херсонської міської територіальної громади віднесено до наступних територій: 1) з 01.03.2022 до 11.11.2022 - територія тимчасово окупованих російською федерацією (підпункт 1.9 пункту 1 розділу І); 2) з 11.11.2022 до 01.05.2023 - територія можливих бойових дій (пункт 11 розділу ІІ); 3) з 01.05.2023 - територія активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (підпункт 3.6. пункту 3 розділу І, в редакції наказу від 13.07.2023 № 199). 
Отже, у період з 18.11.2022 до 01.05.2023 територія Херсонської міської територіальної громади не відносилась до територій активних бойових дій або тимчасово окупованих російською федерацією територій. А з 01.05.2023 є територією активних бойових дій, на якій функціонують державні електронні інформаційні ресурси, тобто наявний доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 № 512, яка набрала чинності 08.05.2024, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану”. 
Зокрема, доповнено пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 підпунктом 1-1, згідно із яким, орендарям державного та комунального майна, розташованого на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, які включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - визначені території), не нараховується орендна плата за період з 1 числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку бойових дій або тимчасової окупації, по 1 число місяця, що настає через три місяці після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації, що визначаються відповідно до зазначеного переліку. 
При цьому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 р. № 634” від 07.05.2024 № 512, установлено, що нарахування орендної плати орендарям, визначеним підпунктом 1-1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 р. № 634 “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану”, здійснюється з урахуванням змін, затверджених цією постановою, починаючи з 1 січня 2024 року. Надмірно сплачена зазначеними орендарями орендна плата підлягає зарахуванню в рахунок майбутніх платежів.
Таким чином, до прийняття Постанови № 512 орендарі державного майна, які підпадали під норми підпункту 1 пункту 1 Постанови № 634, звільнялися від орендної плати до 31 грудня 2022 року. Починаючи з 01.01.2023 по 31.12.2023 орендарі державного майна повинні були виконувати свій обов`язок щодо сплати орендної плати. 
Позивач зазначає, що ТОВ "РФ ЮВЕНТ" з моменту укладання договору по лютий 2022 року не завжди вчасно сплачувало орендну плату. Станом на 24.02.2022 за ТОВ "РФ ЮВЕНТ" рахується заборгованість по сплаті орендної плати до державного бюджету в розмірі 20887,62 грн. 
З 24 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року ТОВ "РФ ЮВЕНТ" було звільнено від сплати орендної плати відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови № 634 (в редакції, чинній на період виникнення зобов`язання), а за період з січня 2023 по грудень 2023 – рахується заборгованість по сплаті орендної плати до державного бюджету розмірі 88196,65 грн. Всього заборгованість становить 109084,27 грн.
Крім того, позивач вказує, що умовами Договору було передбачено сплату завдатку. Після укладання договору оренди відповідачем було вищевказані умови виконано та сплачено завдаток в розмірі 26672,06 грн, який було враховано при розрахунку ціни позову та загальний розмір заборгованості було зменшено на розмір сплаченого завдатку. 
Таким чином, за розрахунком позивача заборгованість ТОВ "РФ ЮВЕНТ" перед державним бюджетом на момент подання позову становить 82412,21 грн. 
Позивач також зазначає, що 14.06.2024 до Господарського суду Одеської області звернувся Керівник Олешківської окружної прокуратури Херсонської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації, Державного агенства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (в подальшому вищевказану сторону було замінено на Фонд державного майна України) до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК та м. Севастополі та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоводна Ферма - Ювент" з вимогами про визнання договору оренди недійсним та повернення майна. 
Рішенням господарського суду Одеської області від 21.02.2025 по справі № 916/2658/24, залишеним без змін постановою від 14.05.2025 Південно-західного апеляційного господарського суду, позовні вимоги Керівника Олешківської окружної прокуратури Херсонської області було задоволено в повному обсязі та вирішено: 
« 1. Визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.08.2018 № 873, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та Товариством з обмеженою відповідальністю “Рибоводна Ферма - Ювент”, та припинити право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю “Рибоводна Ферма - Ювент” (вул. Шмідта, 1-Б, офіс 103, с. Софіївка, Херсонський район, Херсонська обл., 75053, код 38697935) на такі гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 6520388600:03:001:0280, за адресою: вул. Шмідта, 77, с. Софіївка, Херсонський район, Херсонська область: водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469308265203); водовипуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470463165203); водовипуск ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469110065203); донний водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469278365203); донний водовипуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470254365203); донний водовипуск ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1468980565203); контурну дамбу ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1468897865203); контурну дамбу ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470434565203); контурну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469250565203); перепуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470200465203); роздільну дамбу ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470155865203); роздільну дамбу ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470300265203); роздільну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469196565203). 
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Рибоводна Ферма Ювент” (вул. Шмідта, 1-Б, офіс 103, с. Софіївка, Херсонський район, Херсонська обл., 75053, код 38697935) повернути Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, код 00032945) гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером: 6520388600:03:001:0280, за адресою: вул. Шмідта, 77, с. Софіївка, Херсонський район, Херсонська область: водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469308265203); водовипуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470463165203); водовипуск ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469110065203); донний водовипуск ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469278365203); донний водовипуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470254365203); донний водовипуск ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1468980565203); контурну дамбу ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1468897865203); контурну дамбу ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470434565203); контурну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469250565203); перепуск ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470200465203); роздільну дамбу ставка нагульного №1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470155865203); роздільну дамбу ставка нагульного №2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1470300265203); роздільну дамбу ставка нагульного №3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1469196565203).». 
Рішення Господарського суду Одеської області від 21.02.2025 по справі №916/2658/24 набрало законної сили 14.05.2025. З цієї дати припинено право оренди відповідача за договором оренди. 
Фактом початку та відповідно припинення користування державним майном є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна. 
На час звернення позивача до суду з цим позовом, майно з оренди не повернуто. Вимога щодо зобов`язання повернення майна з оренди з 06.08.2025 по теперішній час перебуває на примусовому виконанні в Білозерському відділі державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 78541719.
Таким чином, оскільки спір між сторонами у досудовому порядку врегулювати не вдалось, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за період користування майном з 01.01.2023 по 31.12.2023 у загальному розмірі 82412,21 грн.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Регіонального відділення фонду державного майна в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності.
При укладанні договору оренди сторони узгодили, що розмір орендної плати – за базовий місяць червень 2018 (без ПДВ) становить 12700,98 грн (п. 3.1. Договору), орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.3 Договору оренди) та строк внесення орендної плати – до 15 числа місяця, наступаючим за звітним місяцем. Перерахування орендної плати до державного бюджету та балансоутримувачу відбувається у співвідношенні 70% до 30% (п. 3.6. Договору). 
Відповідно до п. 5.3. Договору, орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач, як орендар, зобов`язувався щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступаючого за звітним місяцем з урахуванням щомісячного індексу інфляції, своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування орендованим приміщенням та повинен був виконувати свої зобов`язання.
Також, судом було встановлено, що згідно розрахунку орендної плати ТОВ "Рибоводна Ферма-Ювент" по Договору заборгованість з орендної плати за період січень – грудень 2023 становить розмір 82412,21 грн.
Між тим, указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про ведення воєнного стану в Україні” в Україні введено воєнний стан, починаючи з 24.02.2022, який був неодноразово продовженим та триває нині.
Відповідно до пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану” від 27.05.2022 № 634 у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин – до 07.05.2024 (далі – Постанова КМУ № 634), на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31 грудня 2022 року, за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24 лютого 2022 року або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 року або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна:
- фізичні особи та фізичні особи - підприємці, які були призвані або прийняті на військову службу після оголошення воєнного стану;
- які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька область; Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м. Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Куп`янського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь) (далі - визначені території).
Згідно з пп. 5 п. 1 Постанови КМУ № 634 звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця.
Виходячи із зазначених положень Постанови КМУ № 634 в редакції до 07.05.2024 (в редакції чинній протягом всього періоду заявленої до стягнення за період 2023 року) приймаючи до уваги місцезнаходження орендованого нерухомого майна – м. Херсон, з огляду на те, що законодавець не пов`язує звільнення від орендної плати з окремим рішенням орендодавця, суд дійшов висновку, що відповідач у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 був звільнений від орендної плати за спірне нерухоме майно, оскільки в цей період тривав воєнний стан в Україні.
Отже, суд вважає, що позивач неправомірно нарахував позивачу орендну плату за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, оскільки положення Постанови КМУ № 634 не містять обмеження щодо кінцевої дати звільнення від сплати орендної плати, наявність правової конструкції “але у будь-якому разі до 31.12.2022” свідчить, що така дата вказана як кінцева лише у разі припинення воєнного стану раніше 31.12.2022. 
При цьому суд враховує, що на момент постановлення Кабінетом Міністрів України постанови № 634 від 27.05.2022 діяв наказ Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5 “Про затвердження Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану”, згідно з яким (в редакції станом на дату винесення Постанови КМУ від № 634 від 27.05.2022) до переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, включено Херсонську область.
В подальшому:
- наказом Міністерства юстиції України від 17.11.2022 № 5152/5 внесено зміни до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5, та до вказаного переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану включено Херсонський район (крім смт Білозерка, сіл Дар`ївка, Музиківка, Станіслав, міста Херсон, села Чорнобаївка).
- наказ Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5 “Про затвердження Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану” втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 5840/5 від 27.12.2022, який набрав чинності 13.01.2023.
Нового нормативно-правового акту, який визначає перелік адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, не прийнято.
Натомість до постанови КМУ № 634 від 27.05.2022 неодноразово вносились зміни, зокрема згідно з Постановами КМУ № 1026 від 13.09.2022, № 1236 від 18.10.2022, № 280 від 24.03.2023 та № 35 від 16.01.2024, і в жодній із зазначених редакцій не було змінено положення пп. 1 п. 1 постанови КМУ № 634 від 27.05.2022.
Вказаний підпункт постанови КМУ № 634 від 27.05.2022 було змінено лише на підставі Постанови КМУ від 07.05.2024 № 512, тобто лише після 08.05.2024 було виключено положення щодо звільнення від орендної плати орендарів комунального майна, яке розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану із визначеним переліком таких адміністративно-територіальних одиниць.
Отже виходячи з правового аналізу вказаних нормативно-правових актів, приймаючи до уваги, що законодавець після втрати чинності наказу Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5 “Про затвердження Переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану”, тобто після 13.01.2023, неодноразово вносив зміни до Постанови КМУ № 634 від 27.05.2022, а саме на підставі Постанов КМУ № 280 від 24.03.2023 та № 35 від 16.01.2024, та залишав редакцію підпункту 1 пункту 1 Постанови КМУ № 634 від 27.05.2022: “на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31 грудня 2022 року, за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24 лютого 2022 року або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 року або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна:
- фізичні особи та фізичні особи-підприємці, які були призвані або прийняті на військову службу після оголошення воєнного стану;
- які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька область; Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м. Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Куп`янського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь) (далі - визначені території)”.
Суд дійшов висновку, що такий “перелік адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану” визначений в самому підпункті 1 пункту 1 Постанови КМУ № 634 від 27.05.2022.
При цьому суд виходить з принципу правової визначеності, який означає, що “обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки” (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010).
У рішенні від 26.04.1979 у справі “The Sunday Times v. United Kingdom” Європейський суд з прав людини зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.
На думку ЄСПЛ, поняття “якість закону” означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах “C. G. та інші проти Болгарії” від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, § 39), “Олександр Волков проти України” від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)).
За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за 2023 рік.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2026 у справі № 904/3349/25.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.
Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У відповідності до приписів статі 129 ГПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Рішення підписано 16.07.2026.

Суддя Нікітенко С.В.