Справа № 694/672/26 
провадження № 2/694/943/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Смовж О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Нікітішиної С.Б.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив: 
12 березня 2026 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 03 квітня 1996 року зареєстрований Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис № 30. Стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. 
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03 квітня 1996 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Прізвище після укладення шлюбу дружини змінилось на « ОСОБА_4 ». Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери, погляди на сімейне життя, поступово втратили почуття любові та поваги один до одного. Фактично між ними припинилися шлюбні стосунки. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На примирення не згідна, просить розірвати шлюб. 
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.03.2026 прийнято справу до провадження. Розгляд вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
06.04.2026 від представника відповідача – адвоката Павленка С.І. надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначив, що позивачка так і не визначилась із причинами розпаду сім`ї, не можливо встановити і її бажання розірвати шлюб. Відповідач ОСОБА_2 вважає, що ситуація, що склалась, не є кризою сімейних стосунків, їхня сім`я переживає тимчасові труднощі, які спільно будуть подолані. Він бажає зберегти сім`ю і прикладе до цього максимум зусиль.
27.04.2026 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив зупинити провадження у справі та надати сторонам строк на примирення терміном 6 (шість) місяців, оскільки наявність позовної заяви та намірів позивача розірвати шлюб стало для нього повною несподіванкою. Шлюб існує з 1996 року упродовж значного часового періоду, причини, з яких позивач не бажає продовжувати шлюбні відносини не зрозумілі, позивач припинила спілкування з ним, відомостей про себе не надає. Відповідач має стійкий намір з`ясувати причини подачі позову та зберегти сім`ю.
Ухвалою суду від 27.04.2026 провадження у справі зупинено та надано сторонам строк на примирення 3 місяці.
24.08.2026 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу, просила позов задовольнити, зазначила, що відповідач постійно пред`являє їй претензії та звинувачує у подружній зраді по фактам, які відбувалися до укладення з ним шлюбу, а в шлюбі вони перебувають вже 30 років, постійно обіцяє припинити таку поведінку, але цього не відбувається, все повторюється. В решті відповідач настільки тиснув на позивачку, що життя з ним стало нестерпним, вона хоче спокою, не вбачає підстав для примирення. 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні спочатку проти позову заперечував, вказав, що позивач хапається за дрібниці, визнав, що має важкий характер, іноді занадто прискіпливий, проте в цілому подружнє життя складалося нормально, він хоче й далі продовжувати жити разом, просить пробачення за всі непорозуміння, більше не буде тиснути на позивачку. Надалі упродовж судового засідання, з урахуванням пояснень позивачки змінив позицію та вже не заперечував проти розірвання шлюбу. 
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, заслухавши учасників судового розгляду, вважає, що позов слід задовольнити.
Під час розгляду встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2  зареєстрували шлюб 03 квітня 1996 року у Звенигородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис № 30. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « ОСОБА_4 ».
Позивач на примирення не згідна, вважає подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливим.
Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.
Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК.
Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до положень ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Судом з`ясовано, що немає згоди позивача на продовження шлюбу.
При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні.
Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні відповідач категорично заперечував проти покладення на нього судових витрат, через що позивач від таких вимог відмовилася, просила залишити судові витрати по справі за нею. 
На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 105, 110-113, ч.2 ст. 114 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбузадовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03 квітня 1996 року зареєстрований Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис № 30.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Шлюб припиняється у день набрання законної сили даним рішенням суду.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи: 

Позивач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ).
Відповідач:  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел. відсутній в матеріалах справи).

Суддя О.Ю. Смовж