ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 р. 	Справа № 440/4523/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2025, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 05.06.25 по справі № 440/4523/25
за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області 
до  ОСОБА_1   
про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ

Головне управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту – ГУ ДПС у Полтавській області, позивач, контролюючий орган) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , відповідач), в якому просило суд:
- стягнути податковий борг з громадянки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 142193,96 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на розрахунковий рахунок UA558999980314020512000016612, код бюджетної класифікації платежу – 18010300, одержувач – ГК у Полт.обл/тг м. Миргород/18010300, код отримувача (ЄДРПОУ) – 37959255, банк отримувача – Казначейство України (ел.адм.подат.).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки станом на дату подання позову за ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 142193,96 гривень, який виник у зв`язку із несплатою сум податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 04.03.2021 форми «Ф» № 0016461-2410-1606, від 22.02.2022 форми «Ф» № 0603108-2410-1606, від 27.03.2023 форми «Ф» № 0096538-2413-1606, від 10.06.2024 форми «Ф» № 0991636-2413-1606- НОМЕР_2 (далі – ППР), а податкова вимога від 15.09.2021 № 0032761-1308-1606 є дійсною, в судовому порядку не оскаржувалася, не є скасованою, зміненою або відкликаною, наявні підстави для стягнення вказаної суми заборгованості із платника податку.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 по справі № 440/4523/25 адміністративний позов Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, код ЄДРПОУ ВП 44057192) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу задоволено.
Стягнуто податковий борг з громадянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) у розмірі 142 193 (сто сорок дві тисячі сто дев`яносто три) гривні 86 (вісімдесят шість) копійок з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на розрахунковий рахунок UA558999980314020512000016612, код бюджетної класифікації платежу - 18010300, одержувач - ГУК у Полт. обл/тг м. Миргород/18010300, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37959255, банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.).
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/4523/25 від 05.06.2025 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Головного управління ДПС у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 142193,86 грн відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджувала, що позивачем протиправно не враховано той факт, що належний позивач об`єкт нерухомості у розумінні підпункту «і» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування, а тому нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 142193,86 грн, стягнення якого є предметом даного спору, було протиправним.
Також, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, прийняті без урахуванням того, що у період з 2020 року по 2023 рік на території Великобагачанського району Полтавської області встановлювалась та діяла пільга на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для будівель дошкільних та позашкільних навчальних закладів, а саме ставка податку становила 0%, відповідно, а тому контролюючий орган не мав правових підстав для здійснення спірних донарахувань.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Наполягав, що питання правомірності застосованих контролюючим органом фінансових санкцій не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яких нараховано податкове зобов`язання, у цій справі не оскаржуються, а тому суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз (висновок колегії Верховного Суду, викладений у постанові від 18.06.2018 по справі № 805/3284/17-а, адміністративне провадження № К/9901/35590/18).
Крім того, податкові повідомлення – рішення, на підставі яких і виникли узгоджені грошові зобов`язання, за стягненням яких контролюючий орган звернувся до суду, у адміністративному чи судовому порядку не оскаржувалися, як станом на дату звернення до суду з позовом, так і на теперішній час. Сума зобов`язання за податковими повідомленнями – рішеннями не сплачена відповідачем у строки, визначені ПК України, а отже набула статусу податкового боргу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС в Полтавській області та є платником податків.
Контролюючим органом ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021-2024 згідно з податковими повідомленнями-рішеннями:
від 04.03.2021 форми «Ф» № 0016461-2410-1606, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 26 333,68 грн (з урахуванням переплати сума становить 25 409,86 грн) по терміну сплати 31.08.2021;
від 22.02.2022 форми «Ф» № 0603108-2410-1606, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 36 495,00 грн по терміну сплати 26.07.2022;
від 27.03.2023 форми «Ф» № 0096538-2413-1606, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 39 536,25 грн по терміну сплати 25.06.2023;
від 10.06.2024 форми «Ф» № 0991636-2413-1606-UA53060030000045288, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 40 752,75 грн по терміну сплати 06.09.2024:
Податкове повідомлення-рішення від 04.03.2021 форми «Ф» № 0016461-2410-1606 направлено за адресою реєстрації відповідача та вручено особисто 02.07.2021.
Податкове повідомлення-рішення від 22.02.2022 форми «Ф» № 0603108-2410-1606 направлено за адресою реєстрації відповідача та вручено особисто 26.05.2022.
Податкове повідомлення-рішення від 27.03.2023 форми «Ф» № 0096538-2413-1606, направлено за адресою реєстрації відповідача та вручено особисто 26.04.2023.
Податкове повідомлення-рішення від 10.06.2024 форми «Ф» № 0991636-2413-1606-UA53060030000045288, направлено за адресою реєстрації відповідача та вручено особисто 08.07.2024.
Факт вручення підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, доданими до позовної заяви.
Вищевказані податкові повідомлення-рішення відповідачем не були оскаржені ані в адміністративному, ані в судовому порядку.
Контролюючим органом на виконання вимог статті 59 ПК України винесена податкова вимога форми "Ф" №0032761-1308-1606 від 15.09.2021, яку направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручено особисто 21.09.2021.
Нке сплата відповідачем суми податкового боргу склала 142193,86 грн, що підтверджується довідкою ГУ ДПС у Полтавській області від 24.03.2025 №4553/5/16-31-13-08-07 та витягом з інтегрованої картки платника податків, слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши встановлені обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, а також факт, що відповідачем не були оскаржені ані в адміністративному, ані в судовому порядку податкові повідомлення-рішення та податкова вимога форми "Ф" № 0032761-1308-1606 від 15.09.2021, дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Щодо доводів відповідача стосовно пільги на сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для будівель дошкільних та позашкільних навчальних закладів, судом зауважено, що станом на 05.05.2025 ОСОБА_1 заяву на звірку до Миргородської ДПІ подано не було.
З огляду на те, що з 18 березня 2020 року (у тому числі у період воєнного стану) по 01 серпня 2023 року зупинено перебіг строків, визначений ПК України, суд дійшов висновку, що Головним управлінням ДПС у Полтавській області заявлено позовні вимоги з урахуванням строків давності передбачених діючим законодавством.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
На виконання вимог підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За визначенням, наведеним у пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України передбачено, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Пунктом 54.5. статті 54 ПК України визначено, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
За правилами пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України не сплачені платником податків, у встановлений Податковим кодексом України строк, суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом.
Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що підставою для звернення податкового органу до суду з цим позовом слугувала несплата відповідачем суми податкового боргу у розмірі 142193,96 грн, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень, якими відповідачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 04.03.2021 форми «Ф» № 0016461-2410-1606, від 22.02.2022 форми «Ф» № 0603108-2410-1606, від 27.03.2023 форми «Ф» № 0096538-2413-1606, від 10.06.2024 форми «Ф» № 0991636-2413-1606-UA53060030000045288 (далі – ППР), якими відповідачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до норм підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення (отримання) податкового повідомлення-рішення.
Згідно із пунктом 58.3 статті 58 ПК України повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Виходячи зі змісту пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Колегією суддів встановлено, а сторонами не спростовано, що адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є : АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 03.03.2025 № 427/02-41.
Колегією суддів встановлено, що на зазначену податкову адресу відповідача були направлені відповідно 01.07.2021, 25.05.2022, 20.04.2023 та 28.06.2024 податкові повідомлення-рішення від 04.03.2021 форми «Ф» № 0016461-2410-1606, від 22.02.2022 форми «Ф» № 0603108-2410-1606, від 27.03.2023 форми «Ф» № 0096538-2413-1606, від 10.06.2024 форми «Ф» № 0991636-2413-1606-UA53060030000045288, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення за адресою місця реєстрації відповідача.
Керуючись висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.09.2019 у справі № 825/1109/16 та від 09.10.2018 у справі 820/1864/17, слід зазначити, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254 (в редакції, що діяла на час надіслання спірних податкових повідомлень-рішень) (далі – Порядок), податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.
На виконання вимог пункту 3 розділу ІІІ Порядку дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється:
1) посадовою особою платника податків - юридичної особи (фізичною особою - платником податків або її законним представником) - у разі вручення податкового повідомлення-рішення під розписку (на обох примірниках, а при врученні податкових повідомлень-рішень форм «Ф» та «МПЗФ» - на корінці податкового повідомлення-рішення);
2) працівником структурного підрозділу контролюючого органу, якій склав це податкове повідомлення-рішення,- у разі надіслання податкового повідомлення-рішення листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (при направленні податкових повідомлень-рішень форм «Ф» та «МПЗФ» - до корінця податкового повідомлення-рішення);
З наведених норм вбачається, що надіслане контролюючим органом податкове повідомлення-рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків вважається врученим у разі вручення адресату такого відправлення під розписку.
З урахуванням вищенаведених встановлених обставин у справі та норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, податкові повідомлення-рішення від 04.03.2021 форми «Ф» № 0016461-2410-1606, від 22.02.2022 форми «Ф» № 0603108-2410-1606, від 27.03.2023 форми «Ф» № 0096538-2413-1606, від 10.06.2024 форми «Ф» № 0991636-2413-1606- НОМЕР_2 були належним чином вручені відповідачу 02.07.2021, 26.05.2022, 26.04.2023 та 08.07.2024 відповідно, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 (а. с. 12-15 зворот).
Отже, при направленні на адресу відповідача вказаних податкових повідомлень-рішень позивачем дотримано вимоги пункту 42.2 статті 42 ПК України.
Враховуючи, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, за стягненням якого звернулося до суду ГУ ДПС України у Полтавській області, не оскаржувались позивачем ані в адміністративному, ані в судовому порядку, однак, протягом 60 календарних днів, що настають за днем їх отримання, як того вимагає підпункт 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, визначені за ними суми грошового зобов`язань платником податків залишилися не сплаченими, податкові зобов`язання за ними набули статусу узгоджених у відповідні дати, а саме: від 04.03.2021 форми «Ф» № 0016461-2410-1606 – 02.09.2021, від 22.02.2022 форми «Ф» № 0603108-2410-1606 – 26.07.2022, від 27.03.2023 форми «Ф» № 0096538-2413-1606 – 26.06.2023, від 10.06.2024 форми «Ф» № 0991636-2413-1606-UA53060030000045288 – 09.09.2024.
Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується апелянтом по справі, що сума податкового боргу (142193,96 грн) несплачена ОСОБА_1 ані на дату звернення ГУ ДПС до суду з цим позовом, ані на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Доказів протилежного відповідачем не надано, а колегією суддів не встановлено.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Положеннями пункту 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має безперервний податковий борг з 31.08.2021.
Колегією суддів встановлено, що у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 податкового боргу, податковим органом було сформовано та направлено поштовим відправленням 16.09.2021 на адресу відповідача податкову вимогу від 15.09.2021 № 0032761-1308-1606, яка була особисто вручена ій 21.09.2021, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. 
Доказів адміністративного або судового оскарження вказаної вимоги відповідачем не надано, а судом апеляційної інстанції, з Єдиного державного реєстру судових рішень та Комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", не встановлено.
На виконання вимог пунктів 95.1 та 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника на сум; податкового боргу або його частини.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги, по суті зводяться до незгоди відповідача із податковими повідомленнями-рішеннями від 04.03.2021 форми «Ф» № 0016461-2410-1606, від 22.02.2022 форми «Ф» № 0603108-2410-1606, від 27.03.2023, від 10.06.2024 форми «Ф» № 0991636-2413-1606-UA53060030000045288, на підставі яких позивач просить стягнути кошти.
Разом з цим, зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.
У свою чергу, питання правомірності застосованих контролюючим органом фінансових санкцій не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими визначені грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2018 по справі № 805/3284/17-а.
З огляду на вказане, враховуючи, що податкова заборгованість відповідачем станом на день розгляду даної справи не сплачена та становить 142193,96 грн, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ГУ ДПС в Полтавській області, та як наслідок, наявність підстав для стягнення таких коштів у судовому порядку.
При цьому, враховуючи, що у період з 18 березня 2020 року по 30 червня 2023 року перебіг строку давності, передбаченого статтею 102 ПК України, був зупинений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а в період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану, звертаючись до суду з цим позовом 24.04.2025, контролюючий орган не пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 по справі № 440/4523/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко