справа № 208/15971/25 
провадження № 2/208/607/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
16 червня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання – Золотоноші А.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Донецької міської ради про визнання права власності, – 

в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позиції позивачів та відповідача.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Донецької міської ради про визнання права власності.
В обґрунтування позову позивачі зазначають, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 29.10.1993р. позивачі набули у спільну сумісну власність квартиру, загальною площею 69,7 кв.м., за адресою: 
АДРЕСА_1 власності на вказану квартиру зареєстровано належним чином Донецьким бюро технічної інвентаризації.
Через активні бойові дії на території Донецької області, та зокрема у м.Донецьку, житловий будинок, де знаходиться квартира, зазнав пошкоджень. Позивачі мали намір зафіксувати факт пошкодження (знищення) власного нерухомого майна, через мобільний застосунок «Дія». Однак не змогли цього зробити через відсутність у ЄДР речових прав на нерухоме майно записів про їх право власності.
У зв`язку з цим позивачі звернулися до державного реєстратора із заявою про внесення запису їх право власності до вказаного реєстру. Під час розгляду заяви державним реєстратором було здійснено консолідований пошук інформації про зареєстроване право власності в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року. В результаті такого пошуку встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру в Державному реєстрі відсутня. Тому реєстратором було направлено запит до Донецької обласної військово-цивільної адміністрації із проханням надати інформацію щодо зареєстрованого права.
Відповідно до отриманої відповіді, документи, що реєструють за позивачами права власності на спірну квартиру до державного архіву області не надходили. Перенаправити запит для розгляду до КП «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька» неможливо через його знаходження на тимчасово окупованій території.
Тому, 28.06.2024 державним реєстратором було прийнято рішення №73885427 про відмову в проведенні реєстраційних дій.
Отже, виникла та існує ситуація, за якої позивачі мають право власності на квартиру, однак не мають змоги належним чином та повноцінно здійснювати правомочності власника через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права органом БТІ.
Тому, позивачі просять суд: 
- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 квартири, загальною площею 69,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 квартири, загальною площею 69,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ..
2. Заяви, клопотання позивачів та відповідача.
В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2  та їх представник – адвокат Білоног О.О. не з`явились, представник позивачів надав суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
3. Процесуальні дії по справі.
12 лютого 2026 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.
27 квітня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_3 від 29.10.1993р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2  набули у спільну сумісну власність квартиру, загальною площею 69,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане згідно з Розпорядженням від 29 жовтня 1993 р. №17032.
Квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована в Донецькому БТІ на праві приватно (спільно) власності на підставі Свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №6/1 Дк (160) 132.
Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу 20 лютого 2010 року з ОСОБА_4 , актовий запис №124, змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
На зазначену квартиру АДРЕСА_2 виготовлено технічний паспорт на ім`я ОСОБА_2 .
Згідно копії паспортів громадян України вбачається, що ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
18.06.2024 року позивачі з метою реєстрації права власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі прав на нерухоме майно звернулася до Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради.
Під час розгляду заяви державним реєстратором було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, в результаті якого встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно – відсутня. Державним реєстратором було направлено запит до Донецької обласної військово-цивільної адміністрації Донецької області державної адміністрації щодо підтвердження права власності на вищезазначену квартиру за заявниками. Відповідно до отриманої відповіді Державного архіву Донецької області Донецької обласної державної адміністрації – документи з реєстрації прав власності на нерухоме майно до держархіву області на зберігання не надходять. Направити запит для розгляду та надання відповіді до КП «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька» неможливо через його знаходження на тимчасово окупованій території України.
Тому, 28.06.2024 державним реєстратором прав на нерухоме майно Волошиною Ж.Д., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, було прийнято рішення №73885427 про відмову в проведенні реєстраційних дій.
5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно положень ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1,3 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
При зверненні до державного реєстратора з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, позивачам була надана відмова, з підстав того, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно – відсутня; документи з реєстрації прав власності на нерухоме майно до держархіву області на зберігання не надходять; направити запит для розгляду та надання відповіді до КП «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька» неможливо через його знаходження на тимчасово окупованій території України.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінюєдокази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 334, 392, 638, 655 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-89, 247, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Донецької міської ради про визнання права власності, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 69,7 кв.м..
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 69,7 кв.м..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін: 
Позивач 1 – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .
Позивач 2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач - Донецька міська рада, ЄДРПОУ: 26502957, адреса: Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Транспортна, буд.2.

Суддя  Похваліта С. М.