П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 року місто Київ 
справа № 756/13414/25
провадження № 22-ц/824/7906/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ридзель Оксаною Василівною,

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Белоконної І.В. - 
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Позов обґрунтовано тим, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, та яка своїми неправомірними діями спричинила потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, в тому числі й таке, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.03.2025 у справі № 756/2660/25 ОСОБА_2 була визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу була завдана майнова шкода, яка полягає у витратах на правничу допомогу адвоката, що становить 61810,00 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь. До того ж отримані тілесні ушкодження завдають постійних душевних, моральних та фізичних страждань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 300 000,00 грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2025 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Ридзель О.В. 4 лютого 2026 року подала апеляційну скаргу, в  якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Вважає, що позивачем до позову не було додано докази в обґрунтування шкоди, приховано, що він отримав страхове відшкодування, а також, що ДТП перебувало у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху самим позивачем відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року (докази було надано суду представником відповідача від 20.11.2025 , які міститься у матеріалах справи).
Зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки вина позивача ОСОБА_1 у ДТП встановлена відповідно до адміністративної справи № 756/4788/25, а розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва, є завищеним та не підтверджено висновком психологічної експертизи та витратами на лікування, не підтверджені душевні страждання - жодного доказу в обґрунтування моральної шкоди не додано.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_1 - адвокат Кваша М.М. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Ридзель О.В. просила апеляційну скаргу задовольнити.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_1 - адвокат Кваша М.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом установлено, що 24.06.2024 приблизно о 12:40 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «NISSAN» моделі «MICRА» (д.н.з. НОМЕР_1 ) по проїжджій частині вул. Велика кільцева дорога (зі сторони вул. Газопровідної в напрямку просп. Литовського) у місті Києві, виїхала на регульоване перехрестя вул. Велика кільцева дорога та просп. Литовський у місті Києві та зупинилась із увімкненим лівим покажчиком повороту. Після чого, всупереч вимогам пунктів 10.1. та 16.6. Правил дорожнього руху, розпочала рух прямо, повертаючи при цьому ліворуч при зеленому сигналі світлофору, не надала дорогу транспортному засобу, який рухався даним перехрещенням проїзних частин в зустрічному напрямку прямо, де відбулось зіткнення між правою бічною частиною автомобіля із передньою частиною мотоциклу марки «YAMAHA» моделі «XT660 Z» (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_1 , який всупереч вимогам пункту 12.4 та підпункту «б» пункту 12.9. ПДР рухався із перевищенням максимально дозволеної швидкості проїзною частиною вул. Велика кільцева дорога (зі сторони вул. Сім`ї Кульженків в напрямку просп. Литовського) у місті Києві, і виїхав на регульоване перехрестя вул. Велика кільцева дорога та просп. Литовського на зелений сигнал світлофору.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу марки «YAMAHA» моделі «XT660 Z» (д.н.з. НОМЕР_2 .) ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, в тому числі й таке, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.03.2025 у справі № 756/2660/25, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.
26.06.2024 між адвокатським бюро «Михайла Кваші» та ОСОБА_4 , який являється батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , укладено договір про надання правничої допомоги. За даним договором адвокатське бюро зобов`язано надати клієнту правничу допомогу, пов`язану з кримінальним провадження щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.06.2024 за участі ОСОБА_1 та іншого водія. При укладанні договору ОСОБА_4 діяв в інтересах ОСОБА_1 , який на момент укладання договору перебував в реанімаційному відділенні.
11.09.2024 між адвокатським бюро «Михайла Кваші» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокатське бюро зобов`язалося надати клієнту правничу допомогу, пов`язану з кримінальним провадженням щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.06.2024.
Також, між адвокатським бюро «Михайла Кваші» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 11.09.2024.
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони погодили, що вартість правничої допомоги за Договором, яка надається бюро клієнту під час досудового розслідування та судового провадження в суді першої інстанції в межах кримінального провадження № 12024100050002049 складає 61810,00 грн.
Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2025 у справі № 756/4788/25, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.06.2024 о 12.40 год. Провадження по справі закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «NISSAN» моделі «MICRА» (д.н.з. НОМЕР_1 ) станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта».
Згідно листа ПАТ НАСК «Оранта» № 09-02-17/13454 від 14.11.2025, ПАТ НАСК «Оранта» виплатило потерпілому ОСОБА_1 за шкоду заподіяну здоров`ю страхове відшкодування у загальному розмірі 20952,81 грн, та за шкоду заподіяну майну страхове відшкодування у розмірі 54954,84 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, враховував психоемоційний стан позивача та переживання, оскільки він переніс емоційний стрес, переживання, викликані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, змінами в звичному життєвому ритмі, співвідношення між завданою шкодою та моральними стражданнями, тому дійшов до переконання про необхідність стягнення з відповідача на корить позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн, визначений розмір є достатнім, співмірними із завданою шкодою та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить у вкрай тяжкий матеріальний стан відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 24.06.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «NISSAN MICRA» під керуванням ОСОБА_2 та мотоцикла «YAMAHA XT660 Z» під керуванням ОСОБА_1 , унаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, у тому числі тяжкі тілесні ушкодження.
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.
Разом із тим постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, яке перебувало у причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, при цьому провадження у справі закрито на підставі статті 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, під час розгляду цієї справи суд першої інстанції був зобов`язаний врахувати як обвинувальний вирок щодо відповідача, так і постанову суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки обидва зазначені судові рішення підтверджують факт порушення Правил дорожнього руху кожним із учасників дорожньо-транспортної пригоди.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про виключну вину позивача у виникненні дорожньо-транспортної пригоди спростовуються матеріалами справи та вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року.
Саме вироком суду встановлено, що відповідач, порушивши вимоги пунктів 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, не надала перевагу у русі транспортному засобу, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушила правила безпеки дорожнього руху, що перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Одночасно постановою Оболонського районного суду від 22 травня 2025 року встановлено, що позивач також порушив вимоги пункту 12.4 та підпункту "б" пункту 12.9 Правил дорожнього руху, рухаючись із перевищенням встановленої швидкості.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність взаємної необережності обох учасників дорожньо-транспортної пригоди.
Разом із тим сам по собі факт співвинності потерпілого не виключає цивільно-правової відповідальності особи, яка завдала шкоди.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції фактично врахував наявність вини позивача, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди. Так, із заявлених до стягнення 300 000 грн суд присудив лише 100 000 грн, тобто третину від заявленої суми, врахувавши характер правопорушення, ступінь вини кожного учасника дорожньо-транспортної пригоди, характер та тяжкість тілесних ушкоджень, тривалість лікування, фізичні та душевні страждання позивача, принципи розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується за наявності вини особи, яка її завдала.
Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань потерпілого, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, та інших обставин, що мають істотне значення, із дотриманням вимог розумності та справедливості.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність психологічної експертизи як єдиного допустимого доказу моральної шкоди.
За змістом статей 76-81 ЦПК України жодний доказ не має наперед встановленої сили, а оцінка доказів здійснюється судом у їх сукупності.
Чинне законодавство України не встановлює обов`язкового проведення психологічної експертизи для підтвердження факту моральної шкоди.
Тому при визначенні розміру відшкодування суд першої інстанції врахував характер та наслідки отриманих тілесних ушкоджень, психоемоційний стан позивача, зміну звичного способу його життя, а також співвідношення між завданою шкодою та моральними стражданнями, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та визначив розмір компенсації моральної шкоди у сумі 100 000 грн, що відповідає вимогам статті 23 ЦК України.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що позивач приховав факт отримання страхового відшкодування.
Як убачається з матеріалів справи, лист ПАТ НАСК «Оранта» № 09-02-17/13454 від 14 листопада 2025 року був поданий суду першої інстанції представником відповідача, досліджений судом та отримав належну правову оцінку при ухваленні рішення. При цьому судом встановлено, що страховиком було виплачено позивачу страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 20 952,81 грн та за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 54 954,84 грн.
Разом із тим, відповідно до частини четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром такого відшкодування, а тому сама по собі виплата страхового відшкодування не виключає права потерпілого на компенсацію моральної шкоди.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою доказів та висновками суду першої інстанції, однак не спростовують правильності встановлених ним фактичних обставин справи та не містять посилань на порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни судового рішення.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн відповідає вимогам розумності, справедливості та співмірності, враховує як тяжкість наслідків для позивача, так і встановлену постановою суду його власну необережність, тому підстав для його зменшення колегія суддів не вбачає.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2025 рокуухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ридзель Оксаною Василівною, залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 31 липня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус