ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2026 року | справа № 380/12953/25  м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі – відповідач, ГУНП у Львівській області), у якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік, 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за період з 02.01.1999 до 06.09.2024 проходив службу в Національній поліції України та наказом ГУ НП у Львівській області від 06.09.2024 № 57о/с його звільнено з посади. Стверджує, що при звільненні відповідач не виплатив грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2020, 2022, 2023 та 2024 роки. Констатує, що з метою отримання інформації про нараховані та виплачені суми при звільненні, звернувся до відповідача із заявою, зокрема щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, однак отримав відмову. Вважаючи таку поведінку відповідача протиправною, позивач пред`явив позов до суду.
Ухвалою судді 30.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
15.07.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що Головне управління Національної поліції в Львівській області не відноситься Законом України «Про Національну поліцію» або іншим актом законодавства до правоохоронних органів спеціального призначення. ГУНП у Львівській області зазначає, що позивач не є військовослужбовцем, а поліцейським, що є визначальним для застосування норм законодавства в спірних правовідносинах. Також вказує, що відсутні підстав для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток, як учаснику бойових дій, оскільки позивач мав можливість скористатись правом на відпустку у відповідних роках, коли йому було надані такі відпустки. Проте позивач виявив бездіяльність і усвідомлюючи наслідки не зробив цього. З урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.
18.07.2025 позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що право на отримання додаткової відпустки як учасника бойових дій мають не лише військовослужбовці, а також інші учасники бойових дій. Водночас наголошує, що цей статус підтверджується посвідчення учасника бойових дій позивача, яке є чинним та не скасованим. Крім того вказує, що можливість скористатися додатковою відпусткою як учасника бойових дій є правом, а не обов`язком працівника, тому у випадку невикористання відпустки, остання підлягає грошовій компенсації при звільненні.
Ухвалою суду від 14.08.2026 заяву позивача про поновлення строку задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено його.
Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції України, що визнається відповідачем.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції України у Львівській області від 06.09.2024 №571о/с майора поліції ОСОБА_1 , командира взводу №2 роти №2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 за станом здоров`я (через хворобу) з 06.09.2024, виплативши грошову компенсацію за невикористані під час проходження служби дні щорічних оплачуваних відпусток, у кількості 134 дні (за 2016 рік – 12 днів основної відпустки та 13 днів додаткової відпустки, за 2019 рік – 03 дні додаткової відпустки, за 2020 рік – 01 день додаткової відпустки, за 2022 рік – 30 днів основної відпустки та 15 днів додаткової відпустки, за фактично відпрацьований час у 2024 році – 20 днів основної відпустки та 10 днів додаткової відпустки.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
У відповідь на заяву від 09.09.2025 щодо невикористаних відпусток, як учасника бойових дій за період з 2015 року по день звільнення, листом від 02.10.2024 відповідач повідомив позивачу, що додаткова відпустка як учасника бойових дій за 2020, 2022, 2023 та 2024 роки не надавалася.
07.02.2025 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідача щодо надання інформації чи нараховано та виплачено грошову компенсацію при звільненні зі служби ОСОБА_1 за дні невикористаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій.
Листом від 14.02.2025 №53327-2025 відповідач повідомив, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. Крім того зазначив, що ОСОБА_1 згідно з наказом від 06.09.2024 №571о/с нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 26 календарних років та компенсацію за всі дні невикористані під час проходження служби дні щорічних та додаткових відпусток в кількості 134 календарних днів.
27.02.2025 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо надання інформації, зокрема чи нараховано та виплачено грошову компенсацію при звільненні із служби ОСОБА_1 , саме за дні невикористаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2020, 2022, 2023 та 2024 роки.
Листом від 06.03.2025 відповідач повідомив позивачу, що компенсація за невикористані під час проходження служби дні щорічних та додаткових відпусток згідно наказу від 06.09.2024 №571о/с в кількості 134 календарні дні.
Вважаючи протиправною поведінку відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпусток, як учаснику бойових дій за 2020, 2022, 2023, 2024 роки, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми законодавства України та робить висновки по суті спору.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно зі ст. 60 Закону № 580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Частинами 1, 2 ст. 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі-Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці стаття 8 цього Закону; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом № 3551-ХІІ, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - порядок № 260) поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Крім того, згідно із п. 12 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 цього Закону, серед інших, учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Системний аналіз змісту вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що позивач, як учасник бойових дій, мав право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати з набуттям статусу учасника бойових дій та з урахуванням доповнення Закону України «Про відпустки» ст. 16-2 згідно із Законом № 426-VIII від 14.05.2015, та відповідно набув право на компенсацію за невикористані додаткові відпустки по 14 днів щорічно. Обов`язок обліку таких відпусток та дотримання пов`язаних із ними гарантій покладається на роботодавця.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) вирішено спір за подібних спірних правовідносин. Зазначене судове рішення є релевантним до розглядуваного спору і висновки ВП ВС безумовно заслуговують на увагу та підлягають врахуванню, однак в даному випадку невиплата позивачеві компенсації за невикористані дні додаткової відпустки не пов`язана із правозастосуванням відповідачем спеціального законодавства, а обумовлено в першу чергу не зверненням позивача за отриманням додаткової та щорічної відпустки у відповідному році служби та невизначенням у наказі про звільнення, який не оскаржувався та є чинним, не використаних днів відпустки, які підлягали компенсації.
Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.
У наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на неврегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України «Про відпустки».
Відповідно до норм ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Суд наголошує, що компенсація за невикористані додаткові відпустки не обмежується тільки роком звільнення поліцейського та поширюється на роки, що передували звільненню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23.10.2019 у справі №826/8185/18, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ним дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Суд наголошує, що положення Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі №360/4127/19 від 07.05.2020.
Суд установив, що відповідно до посвідчення від 06.12.2015 серії НОМЕР_1 позивач є учасником бойових дій.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції України у Львівській області від 06.09.2024 №571о/с майора поліції ОСОБА_1 , командира взводу №2 роти №2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 за станом здоров`я (через хворобу) з 06.09.2024.
Відповідачем у день звільнення не виплачено позивачу компенсацію за невикористані дні відпусток, як учаснику бойових дій за 2020, 2022, 2023, 2024 роки.
Враховуючи викладене суд виснує, що поведінки відповідача щодо непроведення позивачу нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій позивачу за 2020, 2022, 2023, 2024 роки є неправомірною.
З метою належного способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій за 2020, 2022, 2023, та 2024 роки. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій за 2020, 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів правомірність поведінки щодо ненарахування та невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Доводи відповідача спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та правовими висновками Верховного Суду. Тому такі міркування суд не враховує.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення цього адміністративного позову, доказів понесення інших судових витрат він до суду не подав, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області, яка полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій за 2020, 2022, 2023, 2024 роки. 
3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020, 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення. 
4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач – Головне управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: пл. Григоренка, буд. 3, м. Львів, 79007; ЄДРПОУ 40108833).

Суддя | Андрусів Уляна Богданівна