ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/29937/25
Провадження № 22-ц/820/1445/26

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2026 року, суддя Колієв С.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В жовтні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №497336-КС-001 від 24.04.2024 про надання кредиту в розмірі 28890,98 грн.
В обґрунтування позову зазначило, що 24.04.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір №497336-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якого позичальнику надано 10000 грн. зі сплатою стандартної фіксованої процентної ставки 1,5% на день, зниженої фіксованої процентної ставки 1,16395% на день та комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн.
02.05.2024 між сторонами в електронній формі укладено додаткову угоду №1 до договору, за умовами якої позичальнику додатково надано 5000 грн. кредиту та передбачено комісію за надання додаткової суми кредиту в розмірі 750 грн.
Позивач свої зобов`язання за договором і додатковою угодою виконав, перерахувавши на належну ОСОБА_1 банківську картку 10000 грн. та 5000 грн. 
Відповідач належним чином зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим, з урахуванням внесених нею 6410 грн., утворилася заборгованість у розмірі 28890,98 грн., яка складається з 11235,32 грн. заборгованості за тілом кредиту, 16289,66 грн. заборгованості за процентами та 1366 грн. заборгованості за комісією.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.04.2026 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №497336-КС-001 від 24.04.2024 у розмірі 28890,98 грн. та 2422,40 грн. судового збору.
Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що кредитний договір і додаткова угода укладені сторонами в електронній формі та підписані ОСОБА_1 одноразовими ідентифікаторами, а кредитні кошти перераховані на належну їй банківську картку. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору і не спростований відповідачем.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
Зауважила, що умови договору та додаткової угоди про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними, оскільки надання кредиту є обов`язком кредитодавця, а матеріали справи не містять переліку додаткових чи супутніх послуг, за які встановлена така плата.
Також зазначила, що нараховані проценти перевищують суму неповернутого кредиту, є для неї обтяжливими та непропорційними, не відповідають засадам справедливості, добросовісності й розумності та фактично мають каральний характер.
У справі відсутні докази належного ознайомлення її з умовами додаткової угоди від 02.05.2024, якою збільшено суму кредиту.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Позика» вказало, що в кредитному договорі погоджено усі умови кредитування, зокрема, в частині нарахування процентів та комісії.
Розгляд справи апеляційним судом проведено в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 24.04.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , шляхом обміну електронними повідомленнями, укладено договір №497336-КС-001 про надання кредиту, підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-9306.
За умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику 10000 грн. на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальник — повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та комісію за надання кредиту. Строк кредитування становив 16 тижнів, строк дії договору визначено до 14.08.2024, стандартна процентна ставка становила 1,5% на день, знижена процентна ставка — 1,16395% на день, комісія за надання кредиту — 1500 грн.
Пунктом 3.2.3 договору встановлено особливості нарахування процентів і визначено графік платежів. У пункті 7 договору ОСОБА_1 підтвердила ознайомлення з договором та правилами, розуміння всіх умов, змісту й обсягу зобов`язань, визнала їх справедливими та погодилася неухильно їх дотримуватися.
24.04.2024 ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало 10000 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «А-Банк» на ім`я ОСОБА_1 . Факт зарахування коштів підтверджено довідкою ТОВ «ПрофітГід» та випискою з рахунку ОСОБА_1 
02.05.2024 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору №497336-КС-001, за якою суму кредиту збільшено на 5000 грн. Додаткову угоду підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-2565. Того ж дня 5000 грн. перераховано на ту саму банківську картку відповідача, що підтверджено довідкою ТОВ «ПрофітГід» та банківською випискою.
На виконання договору ОСОБА_1 внесла 6410 грн.: 28.04.2024 — 5000 грн., з яких 3417,60 грн. зараховано в погашення кредиту, 698,40 грн. на сплату процентів, 884 грн. — комісії; 09.05.2024 — 1410 грн., з яких 347,08 грн. зараховано в погашення кредиту та 1062,92 грн. — процентів.
Згідно з розрахунком позивача, станом на 31.07.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 28890,98 грн., з яких 11235,32 грн. — заборгованість за тілом кредиту, 16289,66 грн. — заборгованість за процентами, 1366 грн. — заборгованість за комісією.
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, провадження №61-7203 св 20, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України №675-VIII «Про електрону комерцію», (далі – Закон №675-VIII).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону №675-VIII).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону №675-VIII).
Згідно з ч.ч. 6, 8 ст. 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Ст. 12 Закону №675-VIII визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування») (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21).
На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 08.06.2017, №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову правління Національного банку України від 10.05.2007, №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 
Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист справ споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» п. 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
П. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір №497336-КС-001 від 24.04.2024 та додаткову угоду №1 до нього від 02.05.2024, отримано 10000 грн. і 5000 грн., відповідно, на власну банківську картку, нею здійснювалося часткове погашення отриманого кредиту.
Доводи апеляційної скарги щодо неознайомлення відповідача з текстом додаткової угоди не спростовують висновків суду, оскільки додаткова угода містить погоджені сторонами умови та підписана ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-2565, додаткові 5000 грн. зараховані на її особисту картку, а 09.05.2024, після укладення додаткової угоди, відповідач здійснила платіж за договором в сумі 1410 грн., що підтверджується випискою по руху коштів в АТ «А-Банк» відповідача та розрахунком позивача. Ці обставини у сукупності підтверджують її волевиявлення на укладення додаткової угоди та виконання кредитодавцем свого обов`язку.
Саме лише посилання на відсутність окремого доказу направлення електронного примірника додаткової угоди не свідчить про її неукладеність чи недійсність і не спростовує факту електронного підписання та отримання додаткової суми кредиту.
Стосовно доводів апеляційної скарги про обтяжливість і непропорційність нарахованих процентів колегія суддів зазначає наступне.
Перед укладенням договору ОСОБА_1 була ознайомлена з розміром стандартної та зниженої денних процентних ставок, строком кредитування, графіком платежів та орієнтовною загальною вартістю кредиту, погодила ці умови шляхом підписання договору одноразовим ідентифікатором та отримала кредитні кошти на власну банківську картку.
Нараховані позивачем 16289,66 грн. процентів визначені відповідно до погодженої сторонами процентної ставки на фактичний залишок кредиту в межах строку кредитування та відповідають п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Після закінчення погодженого строку кредитування проценти, штрафи або пеня позивачем до стягнення не заявлені.
Та обставина, що сума нарахованих процентів перевищує залишок неповернутого тіла кредиту, сама по собі не свідчить про їх каральний характер чи несправедливість умов договору, оскільки проценти є погодженою сторонами платою за користування кредитними коштами, а не неустойкою або компенсацією за порушення зобов`язання.
Наведені апелянтом висновки Верховного Суду щодо недопустимості нарахування непропорційно великої суми поза межами погодженого строку кредитування не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у цій справі проценти нараховані в межах строку дії договору та за погодженою сторонами ставкою.
Відповідач не надала контррозрахунку та належних і допустимих доказів, які спростовували б період нарахування процентів, застосовану ставку або розмір заборгованості за процентами. Її майновий стан і мета отримання кредиту не змінюють змісту належним чином укладеного та частково виконаного договору.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині безпідставності стягнення 16289,66 грн. процентів підлягають відхиленню.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення комісії колегія суддів також відхиляє, оскільки договір №497336-КС-001 та додаткова угода №1 передбачають саме разову «комісію за надання кредиту» в розмірах 1500 грн. і 750 грн. відповідно, можливість визначення якої прямо передбачено ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.П. Корніюк

О.І. Талалай