ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ

справа №640/11050/19
касаційне провадження № К/990/50513/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Ключкович В.Ю.; судді: Беспалов О.О., Грибан І.О.)
у справі № 640/11050/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГРУП»
до Головного управління ДПС у м. Києві
про скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГРУП» (далі - ТОВ «ТРАНСГРУП», позивач, товариство, платник) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 лютого 2019 року № 00002461402, № 00002471402.
До звернення до суду позивач оскаржив зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.
Рішенням Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) від 13 травня 2019 року № 21856/6/99-99-11-04-01-25 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу платника - без задоволення.
У процесі розгляду справи суд першої інстанції встановив, що рішення ДФС України було вручено позивачу 15 травня 2019 року, а його представнику, який зазначив у скарзі власну адресу для листування, - 22 травня 2019 року. Позовну заяву передано до відділення поштового зв`язку 18 червня 2019 року.
Ухвалою від 02 липня 2025 року Хмельницький окружний адміністративний суд залишив позовну заяву без руху в порядку статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та надав позивачу п`ятиденний строк для усунення її недоліків.
На виконання вимог цієї ухвали позивач подав заяву від 15 липня 2025 року, у якій зазначив, що рішення ДФС України фактично було вручено 22 травня 2019 року, що підтверджується поштовим конвертом № 0405342136940, тому строк звернення до суду не пропущено.
Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 13 серпня 2025 року позов ТОВ «ТРАНСГРУП» залишив без розгляду.
Суд першої інстанції виходив із того, що рішення ДФС України за результатами адміністративного оскарження отримано позивачем 15 травня 2019 року, а позовну заяву подано до суду 18 червня 2019 року, тобто з пропуском установленого пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) місячного строку. Суд відхилив посилання позивача на вручення рішення представнику 22 травня 2019 року, вказавши, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з датою 15 травня 2019 року є належним доказом вручення рішення безпосередньо платнику. Оскільки позивач не навів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від його волі та перешкоджали своєчасному зверненню до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 123 та пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України, для залишення позову без розгляду.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 19 листопада 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «ТРАНСГРУП» задовольнив, ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року скасував, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Суд апеляційної інстанції погодився з тим, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк, передбачений пунктом 56.19 статті 56 ПК України, а не строк у 1095 днів. Апеляційний суд установив, що рішення ДФС України було вручено товариству 15 травня 2019 року, а представнику товариства - 22 травня 2019 року. Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що перебіг місячного строку розпочався 16 травня 2019 року та закінчився 16 червня 2019 року, який був вихідним днем, у зв`язку із чим граничним днем звернення до суду визначив 17 червня 2019 року. Оскільки позовну заяву подано 18 червня 2019 року, апеляційний суд дійшов висновку, що строк звернення до суду пропущено на один день, однак суд першої інстанції передчасно залишив позов без розгляду, не надавши належної оцінки тривалості пропуску та не вирішивши питання про можливість поновлення строку. Крім того, суд апеляційної інстанції відхилив доводи відповідача про пропуск строку апеляційного оскарження, зазначивши, що цей строк розпочався 14 серпня 2025 року та тривав до 29 серпня 2025 року, а тому апеляційну скаргу подано своєчасно.
Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року та залишити в силі ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року.
Мотивуючи касаційну скаргу, податковий орган зазначає, що апеляційний суд неправильно застосував статті 122, 123, 240 КАС України та не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22 червня 2021 року у справі № 120/5780/20-а та від 14 липня 2022 року у справі № 120/479/21-а. Відповідач наполягає, що рішення ДФС України за результатами адміністративного оскарження було вручено позивачу 15 травня 2019 року, тому звернення з позовом 18 червня 2019 року відбулося після закінчення місячного строку. Позивач не навів об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, а тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов без розгляду. ГУ ДПС у м. Києві також указує, що апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції подано 29 серпня 2025 року, тоді як останнім днем установленого законом п`ятнадцятиденного строку було 28 серпня 2025 року. На думку податкового органу, апеляційний суд неправильно визнав строк дотриманим і не надав оцінки заяві позивача про його поновлення та зазначеним у цій заяві причинам пропуску.
Верховний Суд ухвалою від 16 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві.
Відзив на касаційну скаргу від платника не надійшов, що не перешкоджає касаційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Спір у цій справі виник щодо податкових повідомлень-рішень про нарахування грошових зобов`язань, які перед зверненням до суду були оскаржені платником в адміністративному порядку.
Відповідно до підпункту 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.
Пунктом 56.19 статті 56 ПК України встановлено, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 виснувала, що пункт 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною нормою щодо частини четвертої статті 122 КАС України та встановлює місячний строк звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення після використання процедури адміністративного оскарження.
Строк у 1095 днів, установлений статтею 102 ПК України, є строком давності, у межах якого за платником податків зберігається право на оскарження рішення контролюючого органу, а не процесуальним строком звернення до адміністративного суду.
Отже, суди попередніх інстанцій правильно визначили, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк, передбачений пунктом 56.19 статті 56 ПК України.
Водночас висновки судів щодо закінчення цього строку є помилковими.
Відповідно до частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною третьою статті 120 КАС України передбачено, що строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.
Згідно із частиною шостою статті 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день
Частиною дев`ятою статті 120 КАС України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Суди встановили, що рішення ДФС України від 13 травня 2019 року № 21856/6/99-99-11-04-01-25 вручено безпосередньо товариству 15 травня 2019 року, а його представнику - 22 травня 2019 року.
Ураховуючи, що своєчасність звернення до суду підтверджується навіть у разі обчислення строку з більш ранньої дати - 15 травня 2019 року, розбіжність між датами вручення рішення товариству і його представнику не впливає на вирішення процесуального питання, яке є предметом касаційного перегляду.
Якщо виходити з того, що процедура адміністративного оскарження закінчилася 15 травня 2019 року, перебіг місячного строку розпочався 16 травня 2019 року та мав закінчитися 16 червня 2019 року.
Водночас 16 червня 2019 року припало на неділю і було неробочим днем - Трійцею.
Частиною третьою статті 67 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній у червні 2019 року, було встановлено, що у випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого.
Таким чином, оскільки неробочий день - Трійця - припав на неділю 16 червня 2019 року, вихідний день було перенесено на понеділок 17 червня 2019 року.
Першим робочим днем після 16 та 17 червня 2019 року був вівторок 18 червня 2019 року, який відповідно до частини шостої статті 120 КАС України є останнім днем строку звернення до суду.
Позивач передав позовну заяву до відділення поштового зв`язку саме 18 червня 2019 року.
Отже, ТОВ «ТРАНСГРУП» звернулося до суду в останній день установленого пунктом 56.19 статті 56 ПК України місячного строку.
У зв`язку із цим підстави для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду відсутні, оскільки цей строк позивачем не пропущено.
Суд першої інстанції правильно визначив вид строку, який підлягав застосуванню, однак не врахував установлених статтею 120 КАС України правил його обчислення, а також того, що 17 червня 2019 року був перенесеним вихідним днем.
Унаслідок цього суд першої інстанції безпідставно визнав строк пропущеним і перейшов до оцінювання поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Застосування цих положень можливе лише за умови встановлення факту пропуску строку звернення до суду.
Оскільки ТОВ «ТРАНСГРУП» подало позовну заяву своєчасно, передбачених статтями 123, 240 КАС України підстав для залишення позову без розгляду не було.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду.
Проте апеляційний суд також не врахував, що 17 червня 2019 року був неробочим днем, у зв`язку із чим помилково визнав позов поданим із пропуском строку на один день та зазначив про необхідність вирішення судом першої інстанції питання поважності причин такого пропуску.
Посилання ГУ ДПС у м. Києві на висновки Верховного Суду щодо критеріїв поважності причин пропуску процесуального строку не впливають на результат касаційного перегляду, оскільки питання поважності причин може вирішуватися лише після встановлення самого факту пропуску строку. У цій справі такого факту немає.
Доводи податкового органу про пропуск позивачем строку апеляційного оскарження Суд відхиляє, оскільки ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року доставлено до електронного кабінету представника позивача цього ж дня о 17:52 год., а тому відповідно до частин шостої, сьомої статті 251 КАС України вона вважається врученою позивачу 14 серпня 2025 року. Оскільки апеляційну скаргу подано 29 серпня 2025 року разом із заявою про поновлення строку, тобто протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали, позивач мав передбачене пунктом 2 частини другої статті 295 КАС України право на поновлення строку апеляційного оскарження. Отже, хоча суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що загальний строк апеляційного оскарження не був пропущений, така помилка не вплинула на правильність відкриття апеляційного провадження, оскільки встановлені законом умови для поновлення цього строку були дотримані, а правильне по суті судове рішення відповідно до частини другої статті 350 КАС України не може бути скасовано з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно із частиною першою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Частиною четвертою статті 351 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки суд апеляційної інстанції правильно скасував ухвалу, що перешкоджала подальшому розгляду справи, однак неправильно визначив наслідки застосування статті 120 КАС України до встановлених обставин, його постанову належить змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова