Справа № 541/2262/25
Номер провадження 2/541/532/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

07 липня 2026 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді – Городівського О.А. 
за участю секретаря судового засідання –Непокупної Л.М.
представника відповідача адвоката Сидоренко Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
 
ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № L8956696 від 19.11.2018 у загальному розмірі 29940 грн 53 коп., з яких:
?18971 грн 00 коп. - заборгованість за кредитним договором;
?9263 грн 70 коп. - інфляційні втрати;
?1705 грн 83 коп. - 3 % річних,
а також стягнути судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що 19.11.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № L8956696 в електронній формі, на виконання умов якого позичальнику було перераховано кредитні кошти в сумі 8700 грн.
У подальшому 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС», укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.
Позивач зазначав, що відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 29940 грн 53 коп.
Представник відповідачки - адвокат Силоренко Ю.В. - проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачка часто користувалась мікрокредитами та не пам`ятає, чи отримувала саме цей кредит, оскільки пройшов значний проміжок часу. Також сторона відповідача зазначала, що відповідачці невідомо, чи здійснювались нею платежі з погашення цього кредиту.
Ухвалою суду від 19.05.2026 задоволено клопотання представника позивача та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності у відповідачки банківського рахунку, а також щодо надходження на нього коштів за умовами спірного кредитного договору.
22.06.2026 на адресу суду надійшла відповідна інформація, згідно з якою на ім`я відповідачки відкрито рахунок, за яким фінансовий номер телефону відповідає номеру, використаному при оформленні кредиту, а також підтверджено зарахування на цей рахунок кредитних коштів у сумі 8700 грн.
У задоволенні клопотання представника відповідача про витребування інформації щодо руху коштів по рахунку відповідачки з моменту зарахування кредиту судом було відмовлено, оскільки такий доказ сторона відповідача могла подати самостійно, а саме по собі непідтвердження погашення кредиту з певного рахунку не спростовує факту невиконання зобов`язання.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить такого висновку.

Судом встановлено, що 19.11.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № L8956696 в електронній формі.
На виконання умов вказаного договору позичальнику було перераховано кредитні кошти в сумі 8700 грн.
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується як матеріалами, поданими позивачем, так і інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 19.05.2026, з якої вбачається: наявність банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідачки; відповідність фінансового номера телефону номеру, який використовувався при оформленні кредиту; зарахування на цей рахунок кредитних коштів у сумі 8700 грн.
Також судом встановлено, що 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, відповідно до якого до нового кредитора перейшли права вимоги, у тому числі за договором кредитної лінії № L8956696 від 19.11.2018.
З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну найменування товариства на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується поданими до справи доказами.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачки становить 29940 грн 53 коп., з яких:
?18971 грн 00 коп. - заборгованість за кредитним договором;
?9263 грн 70 коп. - інфляційні втрати;
?1705 грн 83 коп. - 3 % річних.
Належних та допустимих доказів повного чи часткового погашення вказаної заборгованості, а також контррозрахунку відповідачкою суду не надано.

Відповідно до статей 626, 628, 638, 639 ЦК України договір є домовленістю сторін, а договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у визначеному законом порядку, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Однією з форм підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до статей 5-8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ не може бути позбавлений юридичної сили виключно через його електронну форму.
Правова позиція про те, що договір мікрокредиту, укладений в електронній формі, за наявності належних доказів ідентифікації позичальника та фактичного отримання коштів, є належною підставою виникнення цивільного зобов`язання, висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 та від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. 
Отже, сам по собі факт того, що відповідачка не пам`ятає укладення саме цього договору, не спростовує належним чином доведеного факту укладення договору та отримання коштів.

За змістом статей 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
У даній справі факт надання кредитних коштів підтверджений не лише документами позивача, а й безпосередньо інформацією банку, витребуваною судом.
Відомості АТ КБ «ПриватБанк» підтверджують, що:
?рахунок відкритий на ім`я відповідачки;
?фінансовий номер телефону, прив`язаний до рахунку, відповідає номеру, використаному при оформленні кредиту;
?на вказаний рахунок були зараховані кредитні кошти у сумі 8700 грн.
Такі дані є належними, допустимими та достатніми доказами фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів.
Доводи сторони відповідача про те, що відповідачка користувалася іншими мікрокредитами і тому не пам`ятає обставин отримання саме цього кредиту, є припущеннями та не спростовують установлених судом обставин.
Посилання на те, що відповідачка, можливо, здійснювала платежі по спірному кредиту, також не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки доказів такого погашення суду не надано. Обов`язок доказування цієї обставини покладається саме на сторону, яка на неї посилається.
Відповідно до статей 512, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу.
Матеріалами справи підтверджено укладення 01.07.2019 договору відступлення права вимоги № 01072019, згідно з яким право вимоги за спірним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Таким чином, позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах та має право на звернення до суду з цим позовом.

За змістом статей 525, 526, 530, 610, 612, 1048, 1054 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 18971 грн 00 коп., а також позивачем нараховано 9263 грн 70 коп. інфляційних втрат та 1705 грн 83 коп. 3 % річних.
Відповідачка не надала суду належних доказів на спростування цього розрахунку, а також не подала власного контррозрахунку.
За таких обставин суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення 18971 грн 00 коп. заборгованості за кредитним договором.
Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
 
Інфляційні втрати та 3 % річних є способом захисту майнового права кредитора та компенсацією наслідків знецінення грошових коштів і користування утримуваними боржником коштами.
Оскільки факт прострочення виконання відповідачкою грошового зобов`язання встановлений, а наданий позивачем розрахунок відповідачкою не спростовано, вимоги про стягнення 9263 грн 70 коп. інфляційних втрат та 1705 грн 83 коп. 3 % річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд бере до уваги доводи позивача щодо строків звернення до суду та виходить із такого.
Відповідно до статей 256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого права. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з тим, пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено продовження строків позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню COVID-19.
Крім того, пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені, зокрема, статтями 257-259 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Верховний Суд звертав увагу на необхідність урахування зазначених законодавчих змін при вирішенні питання щодо спливу позовної давності. 
Отже, враховуючи характер спірних правовідносин, дату виникнення права вимоги, а також установлене законом продовження строків позовної давності на час карантину та воєнного стану, суд доходить висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому підстав для застосування наслідків його спливу немає.

Суд вважає правильним раніше прийняте процесуальне рішення про відмову у витребуванні відомостей щодо руху коштів по рахунку відповідачки після зарахування кредиту, оскільки такі докази сторона відповідача могла надати самостійно.
При цьому сам по собі рух коштів по рахунку після отримання кредиту не спростовує встановленого факту отримання відповідачкою кредитних коштів та не доводить належного виконання нею зобов`язання без надання конкретних доказів сплати саме спірної заборгованості.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Згідно з положеннями пунктів 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
За правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Судом встановлено, що 25.04.2024 позивачем укладено договір № 36 про надання правової допомоги з адвокатським бюро «Анастасії Міньковської». Відповідно до акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 03.03.2025 за вказаним договором адвокатом надано клієнтові послуги, пов`язані з підготовкою позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника, а вартість наданих послуг становить 5000,00 грн.
Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від сторони відповідача до суду не надходило.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення витрат на професійну правничу допомогу суд не вправі самостійно зменшувати їх розмір. Такий підхід викладений, зокрема, у постановах від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 08.04.2019 у справі № 922/619/18.
З огляду на подані докази, характер спору, обсяг наданих адвокатом послуг, а також відсутність заперечень щодо їх співмірності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, з відповідачки на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, статтями 11, 15, 16, 202, 205, 207, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію»,
Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд
УХВАЛИВ:
 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38750239, заборгованість за кредитним договором № L8956696 від 19 листопада 2018 року у загальному розмірі 29940 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 53 копійки, з яких:
?18971 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят одна) гривня 00 копійок - заборгованість за кредитним договором;
?9263 (дев`ять тисяч двісті шістдесят три) гривні 70 копійок - інфляційні втрати;
?1705 (одна тисяча сімсот п`ять) гривень 83 копійки - 3 % річних.
Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 07.07.2026 року.

Суддя:	  	О.  А.  Городівський