ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року  Справа № 904/3259/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Тимошенко О.М. ,  суддя Саврій В.А. 

секретар судового засідання Політуча В.В. 
за участю представників сторін:
органу прокуратури - Рункевич І.В., прокурор;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 20 липня 2026 року у справі № 904/3259/26 (суддя Матвійчук В.В.)
за заявою першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області про вжиття заходів забезпечення позову № 02.50-7863вих-26 від 02.06.2026 у справі першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради
до Житлово-будівельного кооперативу "Антарктичний 17"
про стягнення 1 684 196,60 грн
(ухвала про відмову в забезпеченні позову)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 20.07.2026 у справі №904/3259/26 у задоволенні заяви першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області про вжиття заходів забезпечення позову №02.50-7863вих-26 від 02.06.2026, відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нове судове рішення, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволити.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на порушення Господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 20.07.2026 у справі № 904/3259/26. Призначено справу №904/3259/26 до розгляду на 14.09.2026 об 10:30 год.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2026 справу №904/3259/26 прийнято до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Тимошенко О.М., суддя Саврій В.А.
В судове засідання представники позивача, відповідача не з`явилися; про причини неявки суд не повідомили.
Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників позивача, відповідача.
Безпосередньо в судовому засіданні прокурор повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, діючи в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради, звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Антарктичний 17" про стягнення 1 684 196,60 грн безпідставно збережених коштів пайової участі, з яких 1 173 710,16 грн - кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту за кодом класифікації доходів бюджету 24170000, 390 189,19 грн - інфляційні втрати та 120 297,25 грн - три проценти річних.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідач, всупереч вимогам підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", не виконав обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, призначених для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, у зв`язку з чим, за твердженням прокурора, відповідач безпідставно зберіг у себе кошти, які підлягали сплаті на користь територіальної громади.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2026 позовну заяву першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, подану в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради до Житлово-будівельного кооперативу "Антарктичний 17", передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Вінницької області, до якого матеріали позовної заяви надійшли 17.07.2026.
Одночасно з пред`явленням позову прокурор звернувся із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просив суд: 
- накласти арешт на грошові кошти ЖБК "Антарктичний 17" як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ЖБК "Антарктичний 17", у межах суми позовних вимог на загальну суму 1 684 196,60 грн;
- накласти арешт на нерухоме майно ЖБК "Антарктичний 17";
- заборонити ЖБК "Антарктичний 17", державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам та посадовим особам, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію змін до установчих документів ЖБК "Антарктичний 17", що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо: змін до відомостей про розмір статутного капіталу; змін до відомостей про розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників; змін до відомостей, пов`язаних із входженням до складу учасників.
Необхідність забезпечення позову прокурор пов`язував із тривалим невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати коштів пайової участі, відсутністю у ЖБК "Антарктичний 17" зареєстрованого нерухомого майна та статутного капіталу, а також можливою недостатністю наявних у відповідача грошових коштів для виконання майбутнього судового рішення, що, на його переконання, у сукупності свідчить про існування ризику розпорядження відповідачем належними йому коштами чи іншим майном та, як наслідок, утруднення або неможливості виконання рішення суду.
Крім того, прокурор зазначав, що засновниками ЖБК "Антарктичний 17", один з яких одночасно є його керівником, є громадяни Республіки Узбекистан, що, на думку заявника, створює додатковий ризик їх виїзду за межі України та ухилення від виконання відповідних зобов`язань.
З огляду на наведені обставини прокурор просив вжити заходів забезпечення позову.
Місцевий господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, яке допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі чи сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, здійснювати платежі, передавати майно відповідачеві або виконувати щодо нього інші зобов`язання. 
За своєю правовою природою забезпечення позову є процесуальним засобом охорони матеріально-правових інтересів особи, спрямованим на запобігання можливому порушенню її прав та забезпечення реального й ефективного виконання судового рішення у разі задоволення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності застосування відповідних заходів з врахуванням їх розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників справи, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності істотного ускладнення чи неможливості виконання судового рішення у разі невжиття таких заходів, а також недопущення безпідставного порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. 
Адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, тоді як співмірність передбачає співвідношення можливих негативних наслідків від застосування відповідного заходу з наслідками, які можуть настати внаслідок його невжиття з врахуванням змісту права чи законного інтересу, за захистом якого заявник звернувся до суду.
Необхідною передумовою застосування заходів забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття таких заходів може спричинити наслідки, передбачені статтею 136 ГПК України, при цьому таке припущення має ґрунтуватися на конкретних фактичних обставинах, підтверджених належними доказами, а не лише на можливості певної поведінки відповідача у майбутньому. 
При цьому обов`язок доведення фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність застосування певного заходу забезпечення позову, покладається на особу, яка звернулася з відповідною заявою та здійснюється за загальними правилами доказування, визначеними статтями 73, 74, 76-79 ГПК України. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 звернула увагу, що при вирішенні питання про забезпечення позову визначальним є встановлення наявності спору між сторонами, ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, співмірності обраного виду забезпечення позову із заявленими вимогами та дійсної мети звернення особи із відповідною заявою. 
Водночас саме лише посилання заявника на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання майбутнього судового рішення без наведення конкретних обставин, які надають такому ризику реального, а не гіпотетичного характеру, не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом позову у даній справі є вимоги майнового характеру про стягнення з ЖБК "Антарктичний 17" 1 684 196,60 грн, тоді як необхідність забезпечення позову прокурор пов`язував із ризиком недостатності майна та грошових коштів відповідача для виконання можливого рішення суду, тривалим невиконанням останнім спірного зобов`язання, відсутністю зареєстрованого за ним нерухомого майна та статутного капіталу, а також громадянством засновників і керівника кооперативу іншої держави.
Разом з тим, дослідивши наведені прокурором обставини та надані на їх підтвердження докази, місцевий господарський суд обґрунтовано виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей про вчинення ЖБК "Антарктичний 17" будь-яких дій щодо відчуження належного йому майна, грошових коштів чи інших активів, їх приховування, штучного зменшення майнового стану або здійснення підготовчих дій, спрямованих на уникнення виконання майбутнього судового рішення. 
При цьому відсутність у відповідача зареєстрованого нерухомого майна та статутного капіталу сама по собі характеризує його майновий стан на певний момент часу, однак за відсутності доказів попереднього відчуження активів або інших дій, спрямованих на зменшення платоспроможності, не свідчить про недобросовісну поведінку відповідача чи існування реальної загрози невиконання рішення суду. 
Так само обґрунтовано суд першої інстанції відхилив посилання прокурора на те, що засновниками та керівником відповідача є громадяни Республіки Узбекистан, оскільки сама по собі належність фізичних осіб до громадянства іншої держави не підтверджує ані наміру відповідача ухилитися від виконання можливого судового рішення, ані вчинення ним конкретних дій, спрямованих на відчуження чи приховування активів.
Колегія суддів також враховує, що, за твердженнями самого прокурора, обов`язок зі сплати пайової участі виник у відповідача ще 28.12.2022, однак за весь період існування спірних правовідносин не наведено жодних відомостей про вчинення відповідачем дій щодо відчуження майна, приховування активів чи іншої поведінки, яка б об`єктивно свідчила про намір уникнути виконання можливого рішення суду, а тому сама тривалість невиконання спірного зобов`язання не підтверджує існування актуальної та безпосередньої загрози його невиконання у майбутньому.
Щодо заявленого прокурором заходу забезпечення позову у вигляді заборони ЖБК "Антарктичний 17", державним реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність належного обґрунтування безпосереднього зв`язку такого заходу з предметом позову про стягнення грошових коштів. 
Прокурором не наведено обставин, які б свідчили про намір відповідача змінити склад членів кооперативу, розмір його фондів, припинити чи реорганізувати юридичну особу або вчинити інші реєстраційні дії з метою ухилення від виконання майбутнього рішення суду, як і не доведено, яким саме чином можливе внесення відповідних змін до реєстру могло б перешкодити виконанню рішення у справі про стягнення грошових коштів. 
Більше того, сама по собі зміна складу членів кооперативу, його керівника чи інших реєстраційних відомостей не припиняє існування юридичної особи та не усуває її обов`язку відповідати за власними зобов`язаннями належним їй майном, а тому такі можливі зміни без встановлення додаткових обставин не можуть розглядатися як чинник, що об`єктивно ускладнює виконання майбутнього судового рішення. 
Відтак місцевий господарський суд, дослідивши наведені прокурором підстави для забезпечення позову та надані на їх підтвердження докази у взаємозв`язку з предметом заявлених позовних вимог, характером обраних заходів забезпечення позову та критеріями їх обґрунтованості, адекватності і співмірності, дійшов правильного висновку про те, що викладені у заяві обставини свідчать лише про потенційну можливість утруднення виконання судового рішення, проте не підтверджують існування конкретного, реального та належно доведеного ризику, з яким положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують необхідність застосування заходів забезпечення позову.
Доводи апелянта про тривале невиконання відповідачем обов`язку зі сплати пайової участі, відсутність у нього зареєстрованого нерухомого майна та статутного капіталу, належність засновників і керівника кооперативу до громадянства іншої держави, а також можливість розпорядження належними відповідачу коштами та майном фактично відтворюють обставини, наведені прокурором у заяві про забезпечення позову, які були предметом безпосередньої оцінки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані недостатніми для висновку про існування реальної загрози утруднення чи неможливості виконання майбутнього судового рішення.
Посилання апелянта на застосування місцевим господарським судом завищеного стандарту доказування колегія суддів відхиляє, оскільки вимога щодо наявності достатньо обґрунтованого припущення про можливе утруднення виконання рішення суду не означає звільнення заявника від обов`язку навести конкретні фактичні обставини, які надають відповідному ризику реального, а не суто гіпотетичного характеру, тоді як сама лише юридична можливість відповідача розпоряджатися належними йому коштами або майном не є безумовною підставою для застосування заходів забезпечення позову.
При цьому посилання апелянта на правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, не свідчить про помилковість висновків місцевого господарського суду, оскільки наведена правова позиція щодо недопустимості покладення на заявника обов`язку доказування очевидної можливості відповідача розпоряджатися власним майном не означає звільнення особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, від обов`язку обґрунтувати наявність фактичних обставин, які свідчать про реальність ризику істотного ускладнення чи неможливості виконання майбутнього судового рішення саме у конкретній справі.
Відповідно, доводи апелянта про те, що у спорі про стягнення грошових коштів саме відповідач повинен доводити недоцільність чи неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову, не спростовують обов`язку заявника насамперед довести наявність передбачених статтею 136 ГПК України підстав для їх застосування, оскільки питання співмірності заходу підлягає оцінці лише у сукупності з встановленими фактичними обставинами, які підтверджують необхідність самого забезпечення позову.
Не спростовують правильності висновків місцевого суду й доводи апеляційної скарги про співмірність, адекватність та тимчасовий характер заявлених заходів забезпечення позову, оскільки відповідність обраного заходу предмету позову є лише одним із критеріїв його застосування та не замінює необхідності встановлення передбаченої статтею 136 ГПК України фактичної підстави для забезпечення позову - реального ризику істотного ускладнення чи неможливості виконання майбутнього судового рішення.
Посилання апелянта на окремі правові висновки Верховного Суду щодо можливості накладення арешту на майно у межах суми позовних вимог, збереження існуючого становища на час розгляду спору та відповідності такого заходу критерію співмірності також не є підставою для іншого вирішення заяви, оскільки застосування заходів забезпечення позову залежить від конкретних фактичних обставин відповідної справи, характеру спірних правовідносин і предмета позову, тоді як частина наведеної апелянтом практики стосується спорів, у яких безпосереднім предметом судового захисту було майно чи корпоративні права, щодо збереження яких і вживалися відповідні заходи, у той час як у даній справі предметом позову є виключно стягнення грошових коштів, а наявність конкретного та реального ризику утруднення виконання можливого рішення суду заявником не доведена. 
Щодо посилань апелянта на зміну найменування кооперативу та можливість подальшого вчинення реєстраційних дій, колегія суддів зазначає, що сам факт вчинення у минулому реєстраційної дії, пов`язаної зі зміною найменування юридичної особи, не підтверджує її спрямованості на ухилення від виконання майбутнього судового рішення та не створює презумпції вчинення відповідачем аналогічних дій у подальшому з такою метою, тоді як матеріали справи не містять доказів підготовки чи вчинення дій щодо припинення або реорганізації юридичної особи, зміни складу її учасників чи інших реєстраційних дій, здатних об`єктивно ускладнити виконання рішення суду у справі про стягнення грошових коштів.
Крім того, посилання на відсутність зареєстрованого за відповідачем нерухомого майна не може одночасно слугувати належним фактичним обґрунтуванням необхідності застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту такого майна, оскільки заявником не наведено відомостей про конкретні об`єкти нерухомості, які належать відповідачу, або про дії останнього, спрямовані на приховування чи відчуження відповідних активів.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та не свідчать про неправильне застосування ним положень статей 136, 137 ГПК України, оскільки у переважній частині зводяться до повторної оцінки обставин, уже досліджених місцевим господарським судом, а в іншій частині ґрунтуються на припущеннях щодо можливої поведінки відповідача у майбутньому без належного підтвердження реальності відповідного ризику.
За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд повно та належним чином дослідив наведені прокурором підстави для забезпечення позову, надав оцінку всім істотним обставинам і доказам, правильно застосував критерії обґрунтованості, адекватності та співмірності заявлених заходів та обґрунтовано відмовив у їх застосуванні, тоді як доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б свідчили про помилковість такого висновку або наявність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з приписами статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування. 
Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 20 липня 2026 року у справі №904/3259/26 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складений "15" вересня 2026 р.

Головуюча суддя Коломис В.В. 

Суддя   Тимошенко О.М. 

Суддя   Саврій В.А.