ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7557/26  Номер провадження 33/814/741/26 | Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О.  Доповідач ап. інст. Захожай О. І.

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року | м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.
при секретарі – Лисенко О.Ю.
за участю:
особи, відносно якої складено протокол- ОСОБА_1 
представника ВЧ НОМЕР_1 - Сисо А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 21 травня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:
 
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Тараща, Київської області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , працюючу начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665, 60 грн.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , військовою службовою особою, в порушення приписів статей 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 47 КВК України, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, при виконанні покарання у вигляді службових обмежень стосовно військовослужбовця ОСОБА_2 , якого вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.08.2025 у справі №243/4680/25 засуджено за ч.1 ст. 263 КК України строком на 1 (один) рік службового обмеження із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення в дохід держави, здійснила відрахування із грошового забезпечення засудженого без відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 , а також здійснювала відрахування не в повному обсязі.
Відповідно до довідки про грошове забезпечення ОСОБА_2 , йому нараховано грошове забезпечення, що включало грошове забезпечення та додаткову винагороду на період воєнного стану з грудня 2025 року по березень 2026 року ( за 4 місяці) 191333, 33 грн, з яких сплачено в дохід держави лише суму в розмірі 17929, 12 грн, що не відповідало стягненню за вироком суду 20 % нарахованого грошового забезпечення, що становило 38266, 67 грн (20% від 191333, 33 грн = 38266, 67 грн).
Тобто відрахування із грошового забезпечення військовослужбовця здійснювалося не в повному обсязі із суми грошового забезпечення, внаслідок чого особа, яка вчинила злочин уникла відповідальності, так як з нього було стягнуто 9,4 % замість 20 %.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КПК України.
Не погодившись з вказаною постановою судді, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить звільнити її від адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП у зв`язку з малозначністю адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням відповідно до ст.22 КУпАП.
Вказує, що судом не було належним чином оцінено характер допущеного порушення, ступінь вини, характер та обсяг фактичного невиконання, відсутність умислу на невиконання вироку суду, фактичне виконання вироку, поведінку особи після виявлення недоліків, а також відсутність негативних наслідків для держави станом на момент розгляду справи.
Стверджує, що вирок суду фактично виконувався ще до складення адміністративного протоколу, а відрахування із грошового забезпечення засудженого військовослужбовця були розпочаті раніше, що саме по собі свідчить про відсутність умисного ігнорування судового рішення чи ухилення від його виконання.
Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, звертала увагу на відсутність умислу на вчинення правопорушення та негативних наслідків від її дій , думку представника військової частини ОСОБА_3 , апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.
Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вищевказані вимоги закону суддею першої інстанції дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.
При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
Викладені щодо ОСОБА_1 обставини стверджуються протоколом про адміністративне правопорушення №57/26 від 13 травня 2026 року, поясненнями ОСОБА_1 від 13 травня 2026 року, службовою характеристикою, витягом з наказу від 11.05.2026 №146 та іншими матеріалами справи в їх сукупності.
Вищенаведені докази у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 , будучи начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , військовою службовою особою, в порушення приписів статей 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 47 КВК України, здійснила відрахування із грошового забезпечення засудженого без відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 , а також здійснювала вказані відрахування не в повному обсязі.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнанано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Водночас, в ході апеляційного перегляду не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати про наявність умислу з боку ОСОБА_1 на невиконання вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.08.2025.
Та при цьому вбачається, що після отримання відповідних зауважень ОСОБА_1 усунула всі виявлені недоліки, провела перерахунок утримань з моменту надходження вироку до військової частини та забезпечила його повне виконання ще до судового розгляду, в зв`язку з чим відсутні будь-які негативні наслідки для держави.
В зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, не в повній мірі дотримався вимог ст. 23, 33 КУпАП, згідно з якими адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
За приписами до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності.
Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.
При цьому зазначена норма закону не містить будь-якого переліку умов або обставин, наявність яких дозволила би судити про малозначність правопорушення, а також застережень щодо неможливості її застосування до окремих складів адміністративних правопорушень.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності, водночас, вчинене нею адміністративне правопорушення не завдало збитків державним чи суспільним інтересам.
Крім того, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_1 позитивно характеризується, має статус учасника бойових дій та наразі самостійно виховує та забезпечує двох неповнолітніх дітей.
Тому, оцінюючи в сукупності дії, наслідки та ставлення ОСОБА_1 до вказаних дій, з урахуванням даних, що характеризують її особу, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 положення ст.22 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення і обмежитися усним зауваженням.
На думку апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга особи, яка притягується до адміністративної відповідальності підлягає задоволенню, постанова судді - скасуванню з постановленням рішення про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 21 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.
На підставі ст.22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, за малозначністю та оголосити їй усне зауваження.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП закрити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя Полтавського
апеляційного суду О.І. Захожай