17.07.2026 
Справа № 337/1400/26 
Провадження 2/337/1338/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року м. Запоріжжя
Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Ширіної С.А.,
за участю секретаря - Бикової С.Б.,
представника позивача –Скаско В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" про захист прав споживачів,визнання пункту договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2026 ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 8043560 від 17.01.2022 у розмірі 14 200,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1 450,00 грн. - сума заборгованості за комісією; за кредитним договором №5303357 від 29.12.2021 у розмірі 52075,00 грн., з яких: 25 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27075,00 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, а також судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 8043560, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. за процентною ставкою за користування кредитними коштами 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна процентна ставка 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та комісію за надання кредиту.
ТОВ «Мілоан», як первісний кредитор, свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу шляхом переказу у безготівковій формі.
26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3194862.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 803560.
Відповідач свої зобов`язань за кредитним договором не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 14 200,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1 450,00 грн. - сума заборгованості за комісією;
Крім того, 29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5303357 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 25 000,00 грн., строком на 30 днів, за стандартною процентною ставкою 1,90 %.
10.02.2023 було укладено договір № ФК 10-02/23 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінас" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5303357.
07.11.2025 було укладено договір № 07-11/25 відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінас" відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5303357.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 5303357.
Відповідач свої зобов`язань за кредитним договором не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором №5303357 від 29.12.2021 у розмірі 52075,00 грн., з яких: 25 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27075,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Ухвалою судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 10.03.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
23.03.2026 на адресу суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву згідно якого представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав.
Щодо кредитного договору №5303357 від 29.12.2021 р.: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулось до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №5303357 про надання споживчого кредиту від 29.12.2021 р. На підставі вище зазначеного договору Позивачем було нараховано заборгованість в розмірі 52 075,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 000,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 27075,00 грн. Договором №5303357 було обумовлено наступні істотні умови: сума кредиту – 25000,00 грн. (п.1.3); строк кредитування – 30 днів (п.1.4); процентна ставка стандартна 1,90%, знижена – 0,76 %. Порядок та умови пролонгації кредиту визначені розділом 4 договору. Так, п.4.2.2 встановлено, що пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. ОСОБА_1 не було вчинено жодних дій з метою пролонгації кредиту, відсутність платежів зі сторони Відповідачки підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості.Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові №753/6745/17 від 15.08.2023 р. судом зазначено наступне: «Підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів». Таким чином, нарахування кредитором відсотків понад встановлений пунктом 1.4. договору строк є безпідставним, у зв`язку із чим стягненню підлягає виключно тіло кредиту та відсотки, обумовлені Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту в розмірі 5700,00 грн. 
2. Щодо кредитного договору №8043560 від 17.01.2022 р.: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулось до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит №8043560 від 17.01.2022 р. На підставі вище зазначеного договору Позивачем було нараховано заборгованість в розмірі 14200,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 5000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами – 7 750,00 грн. Договором №8043560 від 17.01.2022 р. було обумовлено наступні істотні умови: сума кредиту – 5000,00 грн.; строк кредитування – 15 днів (п.1.3); комісія за надання кредиту – 1450,00 грн. (п.1.5.1); стандартна процентна ставка в розмірі 5,00% (п.1.6). Умови щодо продовження строку кредитування (пролонгації) – визначені пунктами 2.3.1.1 та п.2.3.1.2 договору. Так, пунктом 2.3.1.1 передбачено, що Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством (далі – Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора, долученого до матеріалів по справі – ОСОБА_1 не було здійснено жодної оплати, що свідчить про відсутність у Позичальниці наміру продовжити строк кредитування. 3. Щодо незаконності умов про автопролонгацію (п.4.3.1 договору №5303357 та п. 2.3.1.2 договору №8043560): Пунктом 4.3.1 договору №5303357 визначено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.03.2026 4 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Пунктом 2.3.1.2 договору №8043560 зазначено наступне: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Фактично таке продовження строку кредитування є відповідальністю боржника за неналежне виконання зобов`язання та дозволяє кредитору в односторонньому порядку змінювати істотну умову договору про строк, що є незаконним. 
Щодо незаконності комісії за надання кредиту, передбачену договором №8043560 від 17.01.2022 р.: Пунктом 1.5.1. договору №8043560 від 17.01.2022 р. передбачено комісію за надання кредиту: 1450,00 грн., яка нараховується за ставкою 29,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Вказана комісія незаконна та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Договір №8043560 від 17.01.2022 р. не містить переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позичальнику та за які встановлена комісія у визначених у цих пунктах розмірах. Позивачем за первісним позовом не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору. Так, пункт 1.5.1 договору №8043560 від 17.01.2022 р. щодо сплати позичальником комісії за надання, управління та обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22, в якій надавалась правова оцінка тотожним пунктам договору про споживчий кредит, стороною якого є ТОВ «Мілоан».
Клопотання про зменшення витрат на правову допомогу: За змістом позовної заяви – Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з Відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 16 000,00 грн. Відповідач вважає розмір витрат є об`єктивно завищеним та таким, що не відповідає складності справи, у зв`язку із чим подається клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Вказана справа є типовою, незначної складності, ціна позову є невеликою. Окремо прошу суд взяти до уваги, що Позивачем не надаються докази здійснення оплати за правову допомогу у справі щодо стягнення заборгованості конкретно з ОСОБА_1 . Відповідач вважає таку ціну надмірною у зв`язку із тим, що справа є типовою, позовна заява не розписано деталізовано. По суті надана позовна заява є сформованим зразком, який використовується щодо всіх боржників ТОВ «Факторинг Партнерс».
Щодо стягнення на користь Відповідача витрат на правову допомогу: 12.03.2026 р. між ОСОБА_1 та Адвокатським Бюро «Петрова Георгія Михайловича» було укладено договір про надання правничої допомоги, за яким адвокату було доручено здійснення представництва інтересів клієнта по справі №337/1400/26. Відповідно до Додаткової угоди до договору від 12.03.2026 р. про надання правничої допомоги договору визначено перелік послуг, а саме: складання відзиву на позовну заяву, клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, клопотання про витребування доказів – 8 000,00 грн.; участь адвоката в одному судовому засіданні – 2000,00 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частиною 3 вказаної статті зазначається, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Звертаємо увагу суду на те, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, до судових витрат включаються також витрати, які сторона має сплатити в майбутньому, тобто сума гонорару адвоката за ведення справи у суді, додаткові послуги пов`язані з отриманням рішення суду, закінченням виконавчого провадження підлягає сплаті клієнтом після набрання рішенням суду законної сили, та включається до переліку витрат, що підлягають стягненню з відповідача, в разі задоволенню позовних вимог. В разі понесення додаткових судових витрат по справі, вони будуть надані суду до проведення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 66 275,00 грн. Зменшити розмір витрат на правову допомогу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до 1500,00 грн.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" на користь ОСОБА_1 судові витрати, витрати на правову допомогу. 
25.03.2026 на адресу суду представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву.
23.03.2026 року, від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Петрова Г.М. , через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженною відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії.
Зустрічна позовна заява була обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не погоджується з заявленим позивачем розміром заборгованості, у зв`язку з незаконним нарахуванням відповідно до п.1.5.1. договору,комісії в розмірі 1450,00 грн. за договором №8043560 від 17.01.2022 року. Вказана комісія за обслуговування кредиту є незаконною відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Представник відповідача просить суд при розгляді справи застосувати правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 № 4-44цс21, 496/3134/19. Визнати неправомірним дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (правонаступник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс») щодо нарахування та стягнення комісії на підставі п. 1.5.1. договору про споживчий кредит №8043560 від 17.01.2022 р., укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» перерахувати розмір заборгованості, яка виникла на підставі договору про споживчий кредит №8043560 від 17.01.2022 р. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 судові витрати, витрати на правову допомогу. В разі неявки позивача або його представника в судові засідання – справу розглянути без їх участі.  
25.03.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення проти прийняття зхустрічної позовної заяви.
Ухвалою суду від 27.03.2026 року, було ухвалено прийняти зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженною відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії. Об`єднати зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженною відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Перейти до розгляду справи за первісною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженною відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії, за правилами загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання у справі на 14 год. 30 хв. 02 квітня 2026 року.
03.04.2026 Ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено.
27.04.2026 представником відповідача за зустрічним позовом через систему «Електронний суд» надано до суду відзив на зутрічну позовну заяву згідно якого останній просив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити а позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення ззаборгваності задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 19.06.2026 року було закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував, просив у її задоволенні відмовити. 
Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_1 та її представник адвокат Петров Г.М. в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлялись належним чином у встановленому законодавством порядку, від представника ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачки за первісним позовом та її представника, зустрічну позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Судом встановлено, що 17.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №8043560, відповідно до умов якого, відповідачу надано грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5 000,00 грн., строком на 15 днів (з 17.01.2021 по 01.02.2022).
Відповідно до п.п. 1.5.1., 1.6. кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 1450,00 грн., яка нараховується за ставкою 29% від суми кредиту, одноразово. Проценти за користування кредитом: 2250,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з п. 2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, ОСОБА_1 підписала кредитний договір №8043560 від 17.01.2022, за допомогою одноразового ідентифікатора W54640. Факти підписання договору відповідач не оспорював та не спростував.
На виконання умов кредитного договору №8043560 від 17.01.2022, ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти в сумі 5 000,00 грн. на банківську картку, що підтверджується квитанцією №1886756449 від 17.01.2022. Факт отримання грошових коштів на свою банківську картку відповідач не оспорював та не спростовував.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», крім того відсутні належні докази про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачці не належить.
26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №8043560.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №8043560 від 17.01.2022 у розмірі 14 200,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1 450,00 грн. - сума заборгованості за комісією;
Згідно з розрахунком заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № №8043560 від 17.01.2022, у відповідача Куницької перед позивачем, як новим кредитором, наявна заборгованість в розмірі 14 200,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1 450,00 грн. - сума заборгованості за комісією;
За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачем отримано кошти в сумі 5000,00 грн., які ним не повернуті, а тому кошти у зазначеному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс», яке набуло права стягнення.
Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором №8043560 від 17.01.2022 укладеним з ТОВ «Мілоан» з 17.01.2022 по 01.02.2022 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем кредитного договору, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.02.2022. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за кредитним договором №8043560 від 17.01.2022 суду не надано.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за кредитним договором № №8043560 від 17.01.2022 укладеним з ТОВ «Мілоан» до 01.02.2022, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/17048/17.
Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Факторинг Партнерс», як правонаступника ТОВ «Мілоан», вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 02.02.2022 по 26.07.2024, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту, суд зазначає наступне.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованої відповідачу комісії за оформлення кредиту становить 1450,00 гривень.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.
Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів"(будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року".
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року.
У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити банку комісію за надання кредиту.
Однак, відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За таких обставин, положення договору №8043560 від 17.01.2022 року в частині встановлення позичальнику обов`язку зі сплати комісії за надання кредиту є нікчемною.
За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню.
Крім того, 29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5303357 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 25 000,00 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90% в день (стандартна процентна ставка) в межах строку кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 24079,41% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору за стандартною ставкою складає 39250,00 грн. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» розміщених на офіційному сайті https://creditplus.ua.
Як вбачається зі змісту договору, такий підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С274246».
Також, 29.12.2021 відповідачем було підписано графік обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту.
На виконання умов договору ТОВ «ФК» Контрактовий дім» перераховано на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 25 000,00 грн., що підтверджується листом №19344 від 16.01.2026. 
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», крім того відсутні належні докази про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачці не належить.
10.02.2023 було укладено договір № ФК 10-02/23 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінас" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5303357.
07.11.2025 було укладено договір № 07-11/25 відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінас" відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5303357.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 07-11/25 від 07.11.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 52075,00 грн., з яких: 25 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27075,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Таким чином до позивача, перейшли всі права щодо права вимоги до відповідача за кредитним електронним договором №5303357 від 29.12.2021 згідно з якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідач кредит.
Разом з тим, договори факторингу не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Укладені договори факторингу є належними доказами переходу прав вимог до боржника за кредитним договором.
Згідно з розрахунком заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №5303357 від 29.12.2021, у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем, як новим кредитором, наявна заборгованість в розмірі 52075,00 грн., з яких: 25 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27075,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Таким чином до позивача, перейшли всі права щодо права вимоги до відповідачки за кредитним електронним договором №5303357 від 29.12.2021.
За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачем отримано кошти в сумі 25 000,00 грн., які ним не повернуті, а тому кошти у розмірі 25 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс», яке набуло права стягнення.
Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором №5303357 від 29.12.2021 укладеним з ТОВ „Авентус Україна", з 29.01.2022 по 07.11.2025 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ „Авентус Україна" та відповідачкою кредитного договору, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі до 29.01.2022. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за кредитним договором № №5303357 від 29.12.2021 суду не надано.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за кредитним договором № №5303357 від 29.12.2021 укладеним з ТОВ „Авентус Україна" до 29.01.2022, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/17048/17.
Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Факторинг Партнерс», як правонаступника ТОВ „Авентус Україна", вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 29.01.2022 по 07.11.2025, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
З урахуванням викладеного, оскільки відповідач умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №8043560 від 17.01.2022 у розмірі 7250,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2250,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №5303357 від 29.12.2021 у розмірі 39250,00 грн., з яких: 25 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14250,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, а всього стягнути 46 500,00 грн.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом, суд звертає увагу, що однією з позовних вимог представник позивача зазначив «При розгляді справи застосувати правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022».
Суд звертає увагу сторону позивача за зустрічним позовом, що судом при вирішенні первісних вимог визнано нарахування комісії за вказаним договором нікчемною, однак вказана вимога за своєю природою не є позовною вимогою в цивільному судочинстві, а фактично нормативним обґрунтування позиції ОСОБА_1 щодо нарахування комісії.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «Факторинг Партнерс» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №8043560 від 17.01.2022 року, суд звертає увагу, що при вирішенні первісних позовних вимог судом фактично, застосовуючи правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року, було перераховано розмір заборгованості, яка підлягає стягненню за вказаним договором.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 у зустрічному позову про визнання недійсним пункту 1.5.1 договору про споживчий кредит №8043560 від 17.01.2022 року, суд зазначає наступне.
Як зазначено вище, судом при розгляді справи зроблено висновок про те, що сплата комісії за вказаним договором щомісячно є нікчемною з моменту укладення договору, відтак відсутні підстави для стягнення такої з відповідача за первісним позовом.
Отже, позовна вимога про визнання недійсними положень про нарахування вказаної комісії не підлягає задоволенню, оскільки є неналежним способом захисту.
У цивільному праві України закріплений підхід, при якому нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України).
Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) зазначено, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №755/11636/21(провадження №61-7098св22), від 08.02.2023 у справі №168/349/20(провадження №61-2223св21), та постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову
Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно із ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Таким чином, суд приходить до висновку, що первісна позовна заява підлягає частковому задоволення, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.
Враховуючи викладене, судом вирішено відповідним чином і питання розподілу судових витрат.
Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 16 000,00 грн. суд зазначає наступне.
Згідно зіст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПКта керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до Витягу з акту №25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року, адвокатським об`єднанням було надано юридичну допомогу: надання усної консультації з вивченням документів вартістю 4000,00 грн. (витрачено 2 години) та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 12000,00 грн. (витрачено 4 години).
Як зазначено Верховним Судом в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.
З огляду на викладене, надання представником позивача такої правничої послуги як надання усної консультації, не може включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вона не підтверджена належними доказами. Отже сума в розмірі 4000,00 грн. не підлягає врахуванню судом при визначені розміру витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, суд дійшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» варто стягнути 3000,00грн. судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1867,99 грн. (46500/66275х2662,40).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223 ч. 4 , 259, 263-265, 268 ЦПК України , суд,
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за кредитним договором № 8043560 від 17.01.2022 у розмірі 7250,00 грн., за кредитним договором №5303357 від 29.12.2021 у розмірі 39250,00 грн., а всього стягнути 46 500 (сорок шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (ЄДРПОУ 42640371) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1867,99 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, а всього 4867 ( чотири тисячі вісімсот шістдесят сім) гривень 99 копійок. 
В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.
В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії-відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення складено 20 липня 2026 року.

Суддя: С.А.Ширіна