ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 р. 	Справа № 440/894/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 року (ухвалене суддею Чеснокова А.О.) в справі № 440/894/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив: визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом від 14.12.2025 р. № 15/4/9789 щодо розгляду заяви про перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 та наданні йому акту про перевірку сімейного стану військовослужбовця, за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 р.; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати акт перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 р. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 р. частково задоволено позов, а саме: визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом від 14.12.2025 р. № 15/4/9789 щодо розгляду заяви про перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт позивача від 05.12.2025 р. та вирішити питання, щодо надання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 р., з урахуванням висновків суду; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач зазначає, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 мав намір звільнитись з військової служби за сімейними обставинами та звернувся з рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою проведення перевірки осіб на наявність чи відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи по догляду за матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою з інвалідністю I підгрупи «Б». Перевіривши та опрацювавши надані на розгляд до рапорту документи комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 провела перевірку сімейного стану військовослужбовця та особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд. Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 складено акт про перевірку сімейного стану військовослужбовця та повідомлено про наявність інших осіб першого ступеня споріднення, а саме рідного брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не надав жодних підтвердних документів, що він не має змоги та можливості доглядати за матір`ю, а тільки що не має бажання.
Відповідач вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги докази ІНФОРМАЦІЯ_6 що ОСОБА_3 не надав жодних підтвердних документів, що він потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та не має змоги постійно доглядати матір. Небажання або життєві труднощі брата підтверджені тільки його заявою, не є об`єктивною причиною, яка унеможливлює виконання цього обов`язку. Фактична відсутність інших родичів у розумінні закону має бути зумовлена обставинами, що не залежить від їх волі (стан здоров`я, перебування в місцях позбавлення волі, проходження військової служби та інші причини). До поданих на розгляд документів позивач не додав жодного з обставин, що підтверджують неможливість постійного догляду за матір`ю братом позивача. Отже, командування ІНФОРМАЦІЯ_3 прав та інтересів позивача не порушувало, а діяло законно, виключно в межах наданих повноважень. 
Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій часині НОМЕР_1 .
Рішенням експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи №146/25/1410/Р від 02.07.2025 р. ОСОБА_2 (матері позивача) встановлено інвалідність І «Б» групи безстроково, із зазначенням потреби у постійному сторонньому догляді, що також підтверджується індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідність №146/25/1410/І.
03.10.2025 р. позивач звернувся до відповідача із рапортом про проведення перевірки сімейного стану з метою звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
08.10.2025 р. на підставі заяви молодшого сержанта ОСОБА_1 (оператора відділення засобів виявлення зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 ) від 03.10.2025 р., зареєстрованої у ІНФОРМАЦІЯ_3 03.10.2025 р. за вх. №1/10087 проведено перевірку сімейного стану та за результатами якої видано акт перевірки сімейного стану військовослужбовця, яким підтверджено факт необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю молодшого сержанта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та зазначено, що здійснювати постійний догляд зобов`язаний та може інший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В подальшому позивач, зібравши необхідні документи, що підтверджують неможливість іншого сина матері позивача, яка є особою з інвалідністю І «б» групи, ОСОБА_3 , здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , останній 05.12.2025 р. звернувся з відповідним рапортом про проведення перевірки сімейного стану військовослужбовця.
Проте, відповідач листом від 14.12.2025 р. №15/4/9789 відмовив у розгляді рапорту позивача, посилаючись на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», а саме повідомлено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим самим органом, від одного і того ж громадянина, з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлена листом від 14.12.2025 р. №15/4/9789, у розгляді рапорту позивача є протиправною, оскільки прийнята з порушенням вимог спеціального законодавства та із неправильним застосуванням норм Закону України «Про звернення громадян», які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” № 2232-XII від 25.03.1992 р. (в подальшому - Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону №2232-XII, від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Згідно із пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно з п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. №154 (в подальшому - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до п. 11 Положення № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: здійснюють взяття громадян України на військовий облік призовників; розподіляють призовників під час їх взяття на військовий облік призовників і направлення для проходження базової військової служби за видами (родами сил і військ) Збройних Сил, іншими військовими формуваннями; організовують та проводять професійно-психологічний відбір громадян під час відбору кандидатів для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, військової служби за контрактом; беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) комісій з питань направлення для проходження базової військової служби, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань направлення громадян України для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від направлення для проходження базової військової служби, служби у військовому резерві; сприяють організації комісіями з питань направлення для проходження базової військової служби проведення медичного огляду, обстеження та лікування призовників; здійснюють формування команд призовників для організованого їх відправлення на збірний пункт територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя; організовують з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізацїї, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання , ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних; сприяють особам, звільненим з військової служби, у своєчасному проведенні оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо їх право на пенсію, допомогу або пільги пов`язане з установленням інвалідності; надають допомогу в розшуку документів, необхідних для призначення Міноборони одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів; сприяють особам, звільненим з військової служби, а також членам їх сімей в оформленні документів для надання визначених законодавством пільг та допомог; видають в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи для отримання передбачених законодавством пільг; беруть участь у похованні, а у разі відсутності на відповідній території військових частин і гарнізонів організовують поховання військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які померли (загинули) під час проходження відповідно військової служби або зборів, та згідно із законодавством інших осіб, які померли (загинули); ведуть облік та повідомляють в установленому порядку сім`ям або родичам про смерть (загибель) військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, і про тих, що пропали безвісти, а також потрапили в полон в особливий період, надають таким сім' ям соціально-психологічну допомогу; перевіряють за зверненням командира військової частини або за заявою родичів (за наявності підстав) сімейний стан військовослужбовця; забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони; надають громадянам України інформацію відповідно до статті 9 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони; направляють здобувачів вищої освіти до навчальних військових частин для проходження практичної підготовки базової загальновійськової підготовки відповідно до списків, наданих керівниками закладів вищої освіти, що розташовані на території відповідальності районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки; після взяття на військовий облік особи з числа ветеранів війни (за її згоди) повідомляють протягом п`яти робочих днів з дати взяття на такий облік в установленому порядку структурному підрозділу з питань ветеранської політики про таку особу за адресою її задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) (під час відповідного інформування дані про адресу задекларованого/зареєстрованого м1сця проживання (перебування) особи не зазначаються).
Згідно з п. 14.30 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 р. керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, протягом одного календарного дня після одержання заяви військовослужбовця або запиту від військової частини про перевірку сімейного стану військовослужбовця призначає комісію.
Комісія з перевірки сімейного стану військовослужбовця утворюється при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки у такому складі: голова комісії - заступник керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки; члени комісії - представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки (не менше трьох осіб).
Під час своєї роботи комісія з перевірки сімейного стану військовослужбовця: вивчає отримані заяву (запит) та підтвердні документи; відвідує задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд; перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють або можуть здійснювати постійний догляд за особою, зазначеною у заяві або запиті, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за такою особою; використовує відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну; за потреби, готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання необхідної інформації або використовує інформацію з публічних електронних ресурсів.
Комісія зобов`язана провести перевірку сімейного стану військовослужбовця та особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд протягом десяти календарних днів з дати надходження заяви або запиту, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запит до органів державної влади, інших державних органів.
За результатами перевірки комісія складає акт перевірки сімейного стану військовослужбовця за формою, визначеною у додатку 23 до цієї Інструкції, який не пізніше п`яти календарних днів з дати його складання надсилає командиру (начальнику) військової частини, який надіслав запит, а також військовослужбовцю.
Таким чином, законодавством прямо передбачено відповідний обов`язок територіального центру комплектування та соціальної підтримки організувати та провести перевірку сімейного стану військовослужбовця за кожним відповідним зверненням, яке подане з метою реалізації прав, пов`язаних із проходженням військової служби.
Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з рапортом про проведення перевірки сімейного стану з метою звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
14.12.2025 р. відповідач листом №15/4/9789 відмовив у розгляді рапорту позивача, посилаючись на ст.8 Закону України «Про звернення громадян», а саме повідомив про неможливість розгляду повторного звернення одним і тим самим органом, від одного і того ж громадянина, з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рапорт позивача про проведення перевірки сімейного стану не є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян», а є процесуальною формою реалізації прав військовослужбовця у межах спеціальної адміністративної процедури, врегульованої галузевим законодавством.
Застосування відповідачем положень ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» до спірних правовідносин є помилковим, оскільки зазначений закон регулює загальний порядок розгляду звернень громадян, тоді як у даному випадку підлягає застосуванню спеціальне правове регулювання, яке визначає обов`язок відповідача діяти за чітко встановленою процедурою.
Крім того, навіть у разі формального застосування положень ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», суд апеляційної інстанції вважає, що повторне звернення не підлягає розгляду лише за умови, якщо воно є тотожним попередньому та якщо питання було вирішено по суті.
Судовим розглядом встановлено, що після складання первинного акта перевірки сімейного стану від 08.10.2025 р. позивачем зібрано та подано нові докази, які стосуються неможливості іншого члена сім`ї (його брата - ОСОБА_3 ) здійснювати постійний догляд за матір`ю, що свідчить про зміну фактичних обставин, які мають істотне значення для вирішення питання. Таким чином, поданий 05.12.2025 р. рапорт не є тотожним попередньому зверненню, а отже не може вважатися повторним у розумінні ст. 8 Закону України «Про звернення громадян».
Водночас суд апеляційної інстанції бере до уваги положення Закону України «Про адміністративну процедуру», відповідно до яких адміністративний орган при розгляді заяви особи зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, враховувати всі подані заявником докази та не має права відмовляти у розгляді заяви з формальних підстав у разі наявності нових обставин, що підлягають перевірці.
При цьому відповідач, отримавши рапорт позивача з новими доказами, не виконав покладеного на нього обов`язку щодо призначення комісії та проведення перевірки сімейного стану, а обмежився формальною відмовою у його розгляді, що свідчить про недотримання принципів законності, обґрунтованості та належного адміністративного провадження. 
Враховуючі вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлена листом від 14.12.2025 р. №15/4/9789, у розгляді рапорту позивача є протиправною, оскільки прийнята з порушенням вимог спеціального законодавства та із неправильним застосуванням норм Закону України «Про звернення громадян», які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним спосіб захисту порушеного права позивача є визнання протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом від 14.12.2025 р. № 15/4/9789 щодо розгляду заяви про перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути рапорт позивача від 05.12.2025 р. та вирішити питання, щодо надання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 за формою, що встановлена додатком 23 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 р., з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 по справі № 440/894/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич