Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/3043/26
Номер провадження2/711/2128/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
23 березня 2026 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулися до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просять суд визнати за кожною право власності по частині квартири АДРЕСА_1 (вхідний №12921/26, а.с.2-8).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , після смерті якої ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини не подав.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_4 – ОСОБА_6 , після смерті якого ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини також не подав.
Як зазначають позивачі в мотивувальній частині позовної заяви, заяву про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_4 не подавав, адже вважав себе таким, що прийняв спадщину оскільки з 2012 року постійно проживав з батьками і доглядав їх, адже вони вже були людьми похилого віку. 
У зв`язку з цим позивачі констатують, що спадкодавець ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті батьків, не зважаючи на те, що спадкові справи після смерті батьків спадкодавця не заводилися.
Крім того позивачі, обгрунтовуючи позовні вимоги, також зазначають про те, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким усе майно, що належатиме йому на день відкриття спадщини, заповів позивачам у рівних частках, оскільки вони товаришували та допомагали йому в останні роки життя. У цьому контексті позивачі звертають увагу суду на те, що заповіт було складено на прохання ОСОБА_4 , оскільки протягом багатьох десятиліть вони перебували у дружніх стосунках.
Також позивачі акцентують увагу суду на тому, що саме вони порадили ОСОБА_4 зробити МРТ, за результатами якого в нього було діагностовано таке захворювання як рак. Водночас саме позивачі намагалися боротися за життя ОСОБА_4 . Проте ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Всі ритуальні послуги взяли на себе позивачі.
Після смерті ОСОБА_4 позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких приватним нотаріусом Фіщуком С.О. заведено спадкову справу. Проте оформити спадкові права в нотаріальному порядку позивачі об`єктивної змоги не мають, оскільки приватний нотаріус Фіщук С.О. відмовив їм у видачі свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом з підстав того, що ОСОБА_4 як спадкоємець після смерті своєї матері не прийняв своєчасно спадщину, а відповідно і не набув права на спадкове майно.
На переконання позивачів, означена відмова у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом – позбавляє позивачів можливості в позасудовий спосіб оформити право власності на спадкове майно: квартиру АДРЕСА_1 , що лишилося після смерті ОСОБА_4 , який фактично успадкував означене майно після смерті своїх батьків шляхом фактичного прийняття спадщини.
Підсумовуючи викладене, позивачі просять суд визнати за ними право власності по частині квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.66).
02 квітня 2026 року позивач ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку до суду скерувала заяву про усунення недоліків, що зареєстрована канцелярією суду 07 квітня 2026 року за вхідним №15191, до якої, зокрема, долучено докази сплати позивачем ОСОБА_3 судового збору в сумі 2428,50 грн (а.с.69). 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено о 10 год 10 хв 06 травня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.72-73).
30 квітня 2026 року Черкаською міською радою як відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого відповідач просить суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.82-86).
Заперечення проти позовних вимог відповідач обгрунтовує тим, що позивачі, пред`являючи позовні вимоги, зазначають про те, що ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Проте, на переконання відповідача, позивачі не довели належними, допустимими та достатніми доказами, що ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_5 фактично проживав з померлою разом, а відповідно і не є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті матері. У цьому контексті відповідач звертає увагу суду на те, що матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_4 взагалі не був зареєстрований проживанням у квартирі АДРЕСА_1 .
Означені обставини, на переконання відповідача, є такими, що спростовують позовні вимоги позивачів.
Також відповідач у відзиві на позов здійснює аналіз засобів доказування, що подані позивачами на підтвердження позовних вимог. Зокрема, щодо заповіту від 28.03.2024, то відповідач у відзиві звертає увагу суду на те, що він записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_4 та прочитаний в голос заповідачем ОСОБА_4 ; щодо акту опитування сусідів від 18.04.2024, то відповідач акцентує увагу на тому, що він складений за 4 дні до смерті ОСОБА_4 , не завірений головним спеціалістом, а позивачі не заявляють про виклик в судове засідання свідків, які вказані в акті опитування; відносно двох довідок КП «ЧООБТІ» №63689о і 63689 від 01.07.2025, то відповідач звертає увагу суду на те, що вони видані померлому ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2026 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано в приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщука Сергія Олексійовича: інформацію щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Черкаси, шляхом направлення запиту про надання витягу (інформаційної довідки) із Спадкового реєстру відповідно до додатку №10 до Положення про Спадковий реєстру; інформацію щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Черкаси, шляхом направлення запиту про надання витягу (інформаційної довідки) із Спадкового реєстру відповідно до додатку №10 до Положення про Спадковий реєстру; належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи №51/2024, що заведена після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 в м.Черкаси; підготовче засідання відкладене до 11 год 30 хв 01 червня 2026 року (а.с.102-103).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2026 року закрито підготовче провадження у справі № 711/3043/26 за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування; розгляд справи по суті призначений о 11 год 30 хв 31 липня 2026 року (а.с.129-130).
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2026 року оголошено перерву в судовому засіданні до 15 год 30 хв 26 серпня 2026 року (а.с.146).
У судових засіданнях позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, що викладені у позовній заяві. Просила суд визнати за позивачами право власності по частині за кожною на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Водночас, у судових дебатах позивач ОСОБА_1 просила судові витрати залишити за позивачем без їх стягнення з відповідача.
Позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Єсик В.О. в жодне судове засідання по суті спору не з`явилися, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи були щоразу повідомлені належним чином у розумінні п.1,2 ч.8 ст.128 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ч.5 ст.130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи (а.с.134 зворот, 139, 149 зворот, 151).
Водночас, 27 липня 2026 року через канцелярію суду, представник позивача ОСОБА_3 адвокат Єсик В.О. подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити (вхідний №32590, а.с.142). 
Представник відповідача Черкаська міська рада Кирман В.О. в судових засіданнях заперечив проти задоволення позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково суду повідомив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а також і фактично не проживав за вказаною адресою, а тому не прийняв спадщину після смерті своїх батьків, що є підставою для відмови в задоволенні позову
Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Єсик В.О., будучи належним чином повідомленими про день, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання а не прибули, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання чи оголошення в ньому перерви до суду не подали, тому суд, заслухавши думку позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Кирмана В.О., які не заперечили проти розгляду справи у відсутність позивача ОСОБА_3 та її представника адвоката Єсика В.О. як учасників справи, керуючись ч.1 ст.223 ЦПК України, постановив протокольну ухвалу про проведення судового засідання в справі №711/3043/26 за даної явки учасників справи.
26 серпня 2026 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 08 год 10 хв 07 вересня 2026 року.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.09.2026 поновлено судовий розгляду та протокольною ухвалою суду від 07.09.2026 відкладено розгляд справи до 13 год 30 хв 11 вересня 2026 року з підстав, передбачених ч.4 ст.244 ЦПК України.
У судове засідання 11.09.2026 жоден з учасників справи не з`явився, однак про день, час та місце його проведення усі учасники справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, представник позивача ОСОБА_3 адвокат Єсик В.О., позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Черкаської міської ради Кирман В.О. подали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.164, 168, 170). У зв`язку з цим суд, керуючись ч.1 ст.223 ЦПК України, постановив протокольну ухвалу від 11.09.2026 про розгляд справи у відсутність учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків, врахувавши процесуальну позицію позивачів та представника відповідача, висловлені як письмово, так і під час проголошення вступного слова, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 народився ОСОБА_4 , батьками якого є: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 31.05.1966 Львівським міським бюро ЗАГС (а.с.17). 
Крім того зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , що видане 19.11.2018 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси померла ОСОБА_5 (а.с.19).
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , що видане 20.10.2020 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Черкаси помер ОСОБА_6 (а.с.18).
Крім того з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00060889139 від 09.09.2026, що виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, суд встановив, що 02 грудня 1961 року був укладений шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , який зареєстрований був Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Також суд встановив, що відомостей про розірвання шлюбу означений засіб доказування не містить (а.с.166-167).
Із договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2003, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., суд встановив, що ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.27-28).
Також із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2448801 від 26.12.2003 суд встановив, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_5 ; підставою для вчинення означених реєстраційних дій став договір купівлі-продажу квартири від 23.12.2003, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. (а.с.29).
Означений юридичний факт також підтверджується і інформацією про зареєстроване право власності №63689 від 01.07.2025, що підготовлена комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», яка безпосередньо досліджена в судовому засіданні (а.с.30).
Крім того з довідки ОСББ «Смірнова 3» б/н від 21.11.2023 суд встановив, що ОСОБА_4 з вересня 2012 року проживав у квартирі, яка належала його батькам за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.32).
Із акту опитування сусідів №922 від 18.04.2024, що складений ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підписи яких підтверджує ОСОБА_1 , а підпис останньої як заявника засвідчений начальником управління соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики Черкаської міської ради К.Бінусовою, суд встановив, що за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно постійно, безперервно проживав з 2012 року ОСОБА_4 (а.с.33).
Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2024, що постановлена в цивільній справі №711/2717/24 за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту прийняття спадщини, якою відмовлено у відкритті провадження. Зі змісту означеного судового рішення суд становив, що ОСОБА_4 звернувся до суду з означеною заявою з метою встановлення факту постійного ним проживання як разом матір`ю ОСОБА_5 , так і з батьком ОСОБА_6 на час відкриття спадщини. Водночас, у відкритті провадження відмовлено з підстав того, що представником заявника адвокатом Мельніченко А.М. подано до суду копію свідоцтва про смерть заявника (а.с.34-35).
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , що видане 22.04.2024 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Черкаси помер ОСОБА_4 (а.с.36).
Крім того в судовому засіданні суд безпосередньо дослідив заповіт, складений ОСОБА_4 28.03.2024 і посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., зі змісту якого встановив, що ОСОБА_4 , на випадок смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому і на що він за законом матиме право заповів у рівних частках: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . Також з означеного засобу доказування суд встановив, що заповіт прочитаний ОСОБА_4 в голос і власноручно ним підписаний (а.с.37).
Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив мультизрізову комп`ютерну томографію від березня 2024 року, консультаційні висновки спеціалістів від 08.04.2024 та 15.03.2024 та виписку з історії хвороби №6266, зі змісту яких встановив, що ОСОБА_4 було діагностовано тяжку хворобу, яка потребувала хіміотерапії (а.с.39-43).
Із договору-замовлення №487 від 23.04.2024, замовлення на організацію та проведення поховання №581 від 23.04.2024, видаткової накладної №1539 від 23.04.2024, фіскального чеку, товарного чеку від 22.04.2024, договору замовлення на організацію та проведення поховання №581К від 23.04.2024, а також видаткової накладної №149 від 23.04.2024 суд встановив, що організацією поховання ОСОБА_4 займалася позивач ОСОБА_1 (а.с.45-54).
Також із довідки Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №15453-01-21 від 04.09.2025 суд встановив, що в період з 01.01.2018 і до 04.09.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , були зареєстровані: ОСОБА_5 (з 19.03.2008 і дотепер) та ОСОБА_6 (з 19.03.2008 до 22.12.2021) (а.с.88).
Крім того в судовому засіданні суд безпосередньо дослідив матеріали спадкової справи №51/2024, що заведена після смерті ОСОБА_4 , матеріали якої витребувано на підставі ухвали суду від 06.05.2026.
Зокрема, судом встановлено, що 25.09.2024 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщука С.О. надійшли заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зі змісту яких суд встановив, що вони виявили волю на прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.109,110).
Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78486178 від 25.09.2024 суд встановив, що 25.09.2024 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. було заведено спадкову справу №51/2024 після смерті ОСОБА_4 (а.с.114).
Також із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №78486104 від 25.09.2024 суд встановив, що заповіт, складений 28.03.2024 ОСОБА_4 і посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. (бланк серії НТВ №675627), станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , лишається чинним (а.с.113).
Із постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії б/н від 27.06.2025, що винесені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., суд встановив, що у видачі позивачам як спадкоємцям після смерті спадкодавця ОСОБА_4 свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом кожній на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить матері спадкодавця ОСОБА_5 , нотаріусом було відмолено, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 не є власником квартири АДРЕСА_1 , адже власником останньої є його мати ОСОБА_5 , а також ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 не був зареєстрований зі своєю матір`ю, а тому вбачається, що відсутній факт прийняття спадщини (а.с.59-60, 61-62).
Крім того приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., на виконання ухвали суду від 06.05.2026, направлено матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка була безпосередньо досліджена в судовому засіданні. Зокрема, суд встановив, що 16.01.2024 ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса ЧМНО Фіщука С.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також просив видати йому свідоцтво про право власності на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.115). Саме на підставі означеної заяви приватним нотаріусом ЧМНО Фіщуком С.О. була заведена спадкова справа №5/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75443992 від 16.01.2024 (а.с.119).
Також з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №85230593 від 13.05.2026 суд встановив, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилася (а.с.122).
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 показав, що він проживає в будинку АДРЕСА_3 , починаючи з 1996 року. Також свідок суду показав, що ОСОБА_4 він побачив у батьківській квартирі лише після 2014 року, оскільки між батьком та ОСОБА_10 відносини не були на той час добрими. Свідок повідомив суду, що йому відомо про те, що ОСОБА_4 працював у кінно-спортивній установі, що розміщена була в с. Геронимівка Черкаського району. До дня смерті матері ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , як показав суду свідок, ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_1 не проживав, а лише приходив декілька раз на тиждень. У цей час, в тому числі і на день смерті ОСОБА_5 , в означеній квартирі постійно проживали батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_5 . Крім того свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що вже після смерті матері ОСОБА_12 почав частіше з`являтися у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки його батько потребував сторонньої допомоги. Як повідомив свідок, за півроку до смерті батька ОСОБА_6 став постійно проживати разом з батьком у квартирі АДРЕСА_1 . На підтвердження означеного свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що він особисто бачив ОСОБА_4 у різні періоди доби на подвір`ї та в будинку АДРЕСА_3 , що обумовлено тим, що свідок встановив відеоспостереження і мав можливість переглядати його. Додатково свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що крім ОСОБА_4 він нікого іншого не бачив, щоб заходив до квартири АДРЕСА_1 .
Крім того в судовому засіданні, що відбулося 31.07.2026, був допитаний як свідок ОСОБА_13 , який суду повідомив, що він є членом правління ОСББ «Смірнова 3», а його дружина є головою означеного ОСББ, починаючи з 2016 року. Також свідок ОСОБА_13 суду показав, що сім`я ОСОБА_14 переїхала в м. Черкаси з росії. У квартирі АДРЕСА_1 постійно проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . До часу смерті ОСОБА_5 періодично проживав в означеному житлі, однак вже після смерті матері він жив в означеному житлі постійно з батьком ОСОБА_6 і слідкував за його здоров`ям. На підтвердження означених обставин свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що саме після смерті матері ОСОБА_10 щодня паркував власний автомобіль біля будинку АДРЕСА_3 . Після смерті батька ОСОБА_10 проживав в означеній квартирі постійно. 
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Викладені вище керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України повністю узгоджуються із висновками Верховного Суду, що сформовані щодо правильного застосування норм кодифікованого закону, який підлягає застосуванню у випадку відкриття спадщини до та після 01.01.2004, і викладені, зокрема, в постановах від 26.09.2023 в справі №205/4070/20 (провадження № 61-4430св23) та від 18.09.2024 в справі №757/28019/21 (провадження №61-4025св24), які судом застосовуються з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України. 
Оскільки спадщина після смерті як ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , так і ОСОБА_4 відкрилася після 01.01.2004, то у даному випадку відносини спадкування регулюються нормами ЦК України.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частиною 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).
Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Із досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №711/3043/26, суд встановив, що ОСОБА_6 є чоловіком ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2003, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.
Також суд встановив, що після смерті ОСОБА_5 спадщину в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняв її чоловік ОСОБА_6 ; син спадкодавця – ОСОБА_4 – ані в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України (фактичне прийняття), ані в порядку, передбаченому ч.1 ст.1269 ЦК України (шляхом подання заяви про прийняття спадщини), не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 .
Висновок суду про не прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 обгрунтований тим, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , перебуваючи під присягою (а.с.143,144), повідомили суду про те, що до часу смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_4 періодично проживав у квартирі АДРЕСА_3 . 
Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З аналізу вказаної норми матеріального права суд зробив висновок, що прийняття спадщини на підставі цієї норми вимагає наявність саме постійного фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий висновок щодо застосування ч.3 ст. 1268 ЦК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц, від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 21 вересня 2021 року в справі №352/313/18, що судом застосовуються з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).
Частинами першою - другою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша – друга статті 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (частина перша статті 84 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
З аналізу означених норм процесуального права суд зробив висновок, що юридичний факт прийняття спадщини ОСОБА_4 фактично після смерті ОСОБА_5 , тобто в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, має довести особа, яка посилається на вказану обставину як на підставу своїх позовних вимог, тобто позивачі.
Проте матеріалами цивільної справи не підтверджується той юридичний факт, що саме ОСОБА_4 у порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняв спадщину після смерті саме спадкодавця ОСОБА_5 . Ба більше, показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які допитані судом за клопотанням саме позивачів, означений юридичний факт спростовується.
У зв`язку з цим суд відхиляє такі засоби доказування як довідка ОСББ «Смірнова 3» від 21.11.2023 (а.с.32) та акт опитування сусідів №922 від 18.04.2024 (а.с.33) лише в частині підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 у період часу з 2012 року до дня смерті ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас, матеріалами справи підтверджується той юридичний факт, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її чоловік ОСОБА_6 шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , тобто в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України. Зокрема, означений юридичний факт підтверджується як довідкою Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №15453-01-21 від 04.09.2025 (а.с.88), так і показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які допитані судом за клопотанням саме позивачів.
Проте судом встановлено, що чоловік спадкодавця ОСОБА_5 – ОСОБА_6 , не оформив спадкові права на спадкове майно, яке лишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , що узгоджується з інформацією про зареєстроване право власності №63689 від 01.07.2025 (а.с.30).
Отже, у конкретній цивільній справі спір стосується набуття спадкодавцем ОСОБА_4 права власності на спадщину після смерті ОСОБА_6 (квартиру АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2003 і перейшла у спадщину спадкодавцю ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України) шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем ( ОСОБА_6 ) на час відкриття спадщини.
Надаючи правову оцінку підставам позову та засобам доказування, що подані учасниками справи, суд дійшов такого висновку.
Частинами 1,2 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
З аналізу означених положень процесуального закону суд зробив висновок, що суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У п.85 постанови Верховного Суду від 14.05.2025 у справі № 381/2999/23 (провадження № 61-4619св25) зроблено правовий висновок, що визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову.
Також у п.132 постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 04.11.2024 у справі №504/3606/14-ц (провадження №61-6658сво23) зроблено висновок, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Цей факт при вирішенні спору між спадкоємцями підлягає встановленню у мотивувальній частині судового рішення. Не пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем не є підставою для відмови в позові про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем.
Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З аналізу вказаної норми матеріального права суд зробив висновок, що прийняття спадщини на підставі цієї норми вимагає наявність саме постійного фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий висновок щодо застосування ч.3 ст. 1268 ЦК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц, від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 21 вересня 2021 року в справі №352/313/18, що судом застосовуються з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
Відповідно до ч.1, 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Такий правовий висновок щодо застосування судами положень ст.315 ЦПК України під час розгляду справи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем у позовному провадженні викладений у постанові Верховного Суду від 29.11.2024 в справі №691/517/23 (провадження № 61-9240св24).
Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
З аналізу означеної норми матеріального права суд зробив висновок, що положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)). 
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 31.05.1966 Львівським міським бюро ЗАГС (а.с.17).
Оцінивши надані стороною позивачів засоби доказування в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, тобто станом на 17.10.2020, позивачами доведений належними та допустимими доказами, а саме: показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , довідкою ОСББ «Смірнова 3» від 21.11.2023 (а.с.32) та актом опитування сусідів №922 від 18.04.2024 (а.с.33) в частині підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 у період часу з 18.11.2018 до дня смерті ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також суд, визнаючи доведеним факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_6 , зважає на активні дії сина щодо прийняття спадщини та оформлення спадкових прав після смерті батька, а саме: подання заяви приватному нотаріусу Черкаського МНО Фіщуку С.О. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , на підставі якої була заведена спадкова справа №5/2024 (а.с.115, 119), а також звернення із заявою до Придніпровського районного суду м. Черкаси про встановлення факту постійного проживання, зокрема, зі спадкодавцем ОСОБА_6 та встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті, зокрема батька (а.с.34-35). 
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів на спростування факту проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_6 постійно на час відкриття спадщини, тобто станом на 17.10.2020.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 прийняв спадщину на спадкове майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_6 , в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , яка у свою чергу набута останнім у власність в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_5 , однак лишилася юридично не оформленою, у порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Отже, проаналізувавши обставини, на які посилаються позивачі, та які не заперечуються відповідачем і не спростовані ним у встановленому цивільним процесуальним законом порядку, а також докази, якими позивачі підтверджують свої вимоги, суд визнає доведеним, що ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто у порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України. 
Що стосується безпосередньо позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , то суд зазначає про таке.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
Частиною 1 ст.1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Частиною 2 ст.1248 ЦК України встановлено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.
Як встановлено судом з детального дослідження змісту заповіту, що складений ОСОБА_4 28.03.2024 і посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., означений односторонній правочин повністю відповідає положенням глави 7 «Посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.
У зв`язку з цим суд відхиляє твердження відповідача, викладене у відзиві на позов, про невідповідність заповіту положенням чинного законодавства.
Крім того з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №78486104 від 25.09.2024 суд встановив, що заповіт, складений 28.03.2024 ОСОБА_4 і посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. (бланк серії НТВ №675627), станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , лишається чинним (а.с.113).
Також матеріали цивільної справи не містять належних засобів доказування тому юридичному факту, що заповіт, який складений ОСОБА_4 28.03.2024 і посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., станом на час розгляду справи, визнаний недійсним та/або скасований.
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
Аналіз означених норм матеріального права, з призми встановлених судом обставин справи, дає підстави суду для висновку, що позивачі як спадкоємці за заповітом після смерті ОСОБА_4 , прийняли спадщину після його смерті, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вони подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що підтверджується, дослідженими у судовому засіданні, матеріалами спадкової справи №51/2024 (а.с.109-110).
Крім того, із дослідженої в судовому засіданні належним чином завіреної копії спадкової справи №51/2024, що заведена приватним нотаріусом Черкаського МНО Фіщуком С.О. після смерті ОСОБА_4 , суд встановив, що відсутні спадкоємці за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , крім спадкоємців за заповітом: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Також судом встановлено, із витребуваних у приватного нотаріуса Черкаського МНО Фіщук С.О. документів, спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не заводилася і ніхто, крім її чоловіка ОСОБА_6 , не вступив у спадкові права; також і після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв лише його син ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України.
Стаття 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна..
Абзацом 2 підпункту 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Ураховуючи, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як спадкоємці за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 позбавлені об`єктивної можливості оформити спадкові права на належне спадкодавцю нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 , що набуте ним у порядку спадкування як спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який у свою чергу набув право власності на означене нерухоме майно в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 , в нотаріальному порядку, тому єдиним способом реалізації позивачами своїх спадкових прав є визнання права власності на означене спадкове майно в рівних частках у судовому порядку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та вмотивованими, а відповідно такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується розподілу судових витрат, то оскільки позивачі виявили волю на залишення за ними таких витрат, то суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів судового збору, сплаченого позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за пред`явлення до суду позовної заяви (а.с.1).
Керуючись ст. 1217, 1222, 1223, 1233, 1235, 1248, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1298 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 89, 95, 133, 141, 244, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 право власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 .
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 11 вересня 2026 року.

Учасники справи:
Позивачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 .
Відповідач: Черкаська міська рада, код ЄДРПУО: 25212542, місцезнаходження: м.Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36.

Головуючий: | | О.  В.  Петренко