Справа № 673/246/26 
Провадження № 2/673/451/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
"06" липня 2026 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області 
в складі: головуючого судді – Мартинюка В.Б.,
за участю: секретаря судового засідання – Капітана В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (далі - ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 35 681,37 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2662,40грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14 січня 2022 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6-022-869-2-22-Г (з ануїтетними платежами), відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту кредит в розмірі 12 690,00 грн на строк 36 місяців зі сплатою відсотків 10 % річних, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,30 % від суми наданого кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість у розмірі 35 681,37 грн, з яких: 11 716,51 грн - заборгованість за кредитом, 14 751,92 грн заборгованість за відсотками та 9 212,94 грн заборгованість по сплаті комісії. 03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 4 даного Договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 гривень 51 коп. (ціна договору). Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор. Оплата підтверджується копією платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 року на суму 23 425 777 грн. Пунктом 14 договору № GL1N426240 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. Отже, ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 
27 грудня 2024 року ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» уклали Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору та Додатку №1. Відповідно до Додатку №1 до даного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло і право вимоги в тому числі і за кредитним договором № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору №1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року в сумі 35 681,37 грн, з яких: 11 716,51 грн - заборгованість за основним боргом, 14 751,92 грн заборгованість за відсотками та 9 212,94 грн заборгованість по сплаті комісії. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» вказану заборгованість в загальному розмірі 35 681,37 грн, а також судові витрати по справі.
Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві він просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання двічі не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованим місцем проживання, до суду повернулось рекомендоване поштове повідомлення з розпискою про вручення. Відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило, про причини неявки вона суд не повідомила.
За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України.
Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, згідно з ст. 281 ЦПК України.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.
Судом установлено, що 14 січня 2022 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6-022-869-2-22-Г (з ануїтетними платежами).
За умовами укладеного кредитного договору кредитодавець (банк) надає кредитні кошти, в сумі та на умовах визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками (п. 1.1 Договору).
Також, цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК»/Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які розміщуються на офіційному сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua.
Відповідно до п.2.1-2.8 Договору: тип кредиту - кредит.
Кредит надається на строк з 14.01.2022 р. до 13.01.2024 р. включно.
Загальний розмір кредиту 12 690,00 грн.
Процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована), % річних 10 %.
Загальна вартість кредиту на дату укладення договору – 24 176,26 грн.
Розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в 3,30 % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Факт перерахування коштів відповідачці згідно договору № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року в розмірі 12 690,00 грн (через касу) підтверджується випискою/особовий кабінет з 14.01.2022 по 02.12.2022.
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року ОСОБА_1 станом на 03.09.2024 мала заборгованість в сумі 35 681,37 грн, з яких: 11 716,51 грн - заборгованість за основним боргом, 14 751,92 грн заборгованість за відсотками та 9 212,94 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.
Зокрема, відповідно до виписок по рахунку обліку комісії № 2220842211139 кредитодавцем було зараховано кошти відповідача у рахунок погашення щомісячної комісійної винагороди на загальну суму 1256,37 грн. Ці погашення відображені в банківських виписках такими платежами: 01.02.2022 року 481,77 грн; 01.03.2022 року 481,77 грн; 01.04.2022 року 481,77 грн.
Також, відповідно до виписок по рахунках обліку відсотків, відповідач здійснювала платежі, які були зараховані банком саме як сплата нарахованих відсотків за користування кредитом. Загальна сума таких платежів становить 267,2 грн, що підтверджується відповідними транзакціями: 01.02.2022 року 63,45 грн; 01.03.2022 року 98,70 грн; 01.04.2022 року 105,05 грн.
Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору строк кредитування було встановлено до 13 січня 2024 року включно. Водночас, відповідно до виписок по особовому рахунку, сформованих в Єдиній інформаційно-обліковій системі НБУ, банк продовжував щомісячно нараховувати відсотки за користування кредитом після спливу вказаного строку кредитування. Такі нарахування відсотків здійснювалися протягом усього 2024 року та до вересня 2024 року включно. Зокрема, зафіксовано операції з нарахування відсотків за 31 січня 2024 року на суму 548,77 грн, за лютий 2024 року на суми 849,45 грн, за березень 2024 року на суму 908,03 грн, за квітень 2024 року на суми 878,74 грн, за травень 2024 року на суму 908,03, за червень 2024 року в сумі 878,74, за липень 2024 року в сумі 908,03, за серпень 2024 року в сумі 908,03, а також за вересень 2024 року на суми 58,58 грн.
03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги.
Відповідно до п. 4 даного Договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 гривень 51 коп. (ціна договору). Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.
Оплата підтверджується копією платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 на суму 23 425 777 грн. Пунктом 14 договору № GL1N426240 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.
Отже, ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з додатку № 1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03 вересня 2024 року, в загальному розмірі 35 681,37грн, з яких 11 716,51 грн - заборгованість за основним боргом, 14 751,92 грн заборгованість за відсотками та 9 212,94 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.
27 грудня 2024 року ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» уклали Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
Права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору та Додатку №1. Відповідно до Додатку №1 до даного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло і право вимоги в тому числі і за кредитним договором № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору №1/12 відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року в сумі 35 681,37 грн, з яких 11 716,51 грн - заборгованість за основним боргом, 14 751,92 грн заборгованість за відсотками та 9 212,94 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права.
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
ВП ВС у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» …
Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 14 січня 2022 року між первісним кредитором АТ «МЕГАБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № 6-022-869-2-22-Г. Договір укладено у письмовій формі та власноруч підписано позичальником. Відповідач був обізнаний з умовами кредитування і погодилася з ними. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 12 690,00 грн строком на 36 місяців (до 13 січня 2024 року включно). Надалі право вимоги за цим договором перейшло до позивача ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» на підставі договорів про відступлення права вимоги.
Відповідач, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту належним чином не виконав. Згідно з розрахунком позивача, пред`явлена до стягнення заборгованість становить 35 681,37 грн, з яких: основний борг 11 716,51 грн, відсотки 14 751,92 грн, комісія 9 212,94 грн.
Відповідно до пункту 2.8., 2.9. кредитного договору, позичальнику було встановлено розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в 3,30% від суми кредиту (що становить 481,77 грн щомісяця) сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця прицьому щомісячний платіж, який включає суму ануїтетного платежу та суму комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця у розмірі 1 006,65 грн. При цьому договір не містять переліку жодних реальних додаткових чи супутніх послуг, які б надавалися споживачу кредитодавцем за цю щомісячну плату.
При виборі і застосуванні норми права суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, та висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Згідно з цими висновками, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати таку плату є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Також суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, згідно з яким до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно відповідно до закону.
Оскільки банк у формі комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановив щомісячну плату за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, та не визначив жодних інших реальних супутніх послуг, за надання яких передбачена сплата комісії, суд приходить до висновку, що зазначені положення кредитного договору є нікчемними. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення комісії у розмірі 9 212,94 грн є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.
Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору строк кредитування було встановлено на 36 місяців (729 днів) до 13 січня 2024 року включно. Водночас, згідно з пунктом 8.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 13 січня 2027 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань.
Суд зазначає, що строк дії кредитного договору та строк кредитування (строк, на який позичальнику надається право правомірного користування коштами) є різними правовими поняттями. Умова про те, що сам договір діє довше (до 2027 року) або до повного виконання зобов`язань, не означає автоматичного продовження періоду кредитування, за який можна нараховувати проценти як плату за користування тілом кредиту за початковою ставкою 10% річних. Умови щодо пролонгації саме строку кредитування у тексті договору відсутні.
Суд застосовує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів діє виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Як вбачається з виписок з Єдиної інформаційно-облікової системи НБУ, банк продовжував щомісячно нараховувати відсотки за користування кредитом після спливу вказаного строку (тобто після 13.01.2024) протягом 2023 та 2024 років.
Такі нарахування, здійснені після спливу строку кредитування, не є платою за правомірне «користування кредитом» у розумінні ст. 1048 ЦК України. Після завершення строку кредитування можуть бути стягнуті проценти як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, що передбачена статтею 625 ЦК України. Навіть за умови, що договором (п. 2.11) встановлена окрема процентна ставка за користування кредитом понад строк, її правова природа не змінюється.
Суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві просить стягнути суму 14 751,92 грн саме як заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Вимоги щодо стягнення процентів річних чи інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялися. Крім того, нарахування після 13.01.2024 року були здійснені в період дії воєнного стану в Україні. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у цей період, а відповідні нарахування підлягають списанню кредитодавцем.
Згідно з умовами кредитного договору № 6-022-869-2-22-Г та додатка до нього (Графіка платежів), загальний розмір процентів за весь період користування кредитом чітко визначений та становить 1 435,78 грн.
Водночас, як встановлено матеріалами справи та підтверджується банківськими виписками, Відповідач у період дії договору частково сплатила проценти за користування кредитом на загальну суму 267,20 грн.
Крім того, у період з лютого 2022 року по квітень 2022 року Відповідачем було сплачено кошти в рахунок комісійної винагороди на загальну суму 1 256,31 грн. Оскільки умова кредитного договору щодо сплати цієї комісії є нікчемною, вказані кошти були отримані банком без достатньої правової підстави. Відповідно до імперативних вимог ч. 1 ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» щодо черговості погашення вимог кредитора, ці безпідставно стягнуті кошти підлягають обов`язковому зарахуванню в рахунок погашення дійсної заборгованості за процентами.
Таким чином, реальний залишок заборгованості за процентами розраховується як різниця між нарахованими за договором процентами (1 435,78 грн), частково сплаченими процентами (267,20 грн) та сумою нікчемної комісії (1 256,31 грн), що повністю покриває та нівелює залишок боргу за цим грошовим зобов`язанням. З огляду на це, вимога Позивача (банку) про стягнення з Відповідача заборгованості по процентах у розмірі 14 751,92 грн є повністю безпідставною та задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 11 716,51 грн, що становить виключно заборгованість за кредитом (основний борг). У задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та комісією слід відмовити.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, який сплачений позивачем у розмірі 2662,40 грн, пропорційно задоволеним вимогам (11 716,51 грн від заявлених 35 681,37 грн, що становить 32,8%), тобто у сумі 873,27 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 року, що був укладений позивачем з Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» з додатками, ордер представника Журавльова С.Г., Реєстр боржників та акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги № 12082295 від 05.01.2026 року, відповідно до якого позивачу надано послуги професійної правничої допомоги (проведення юридичного та фінансового аналізу боржника, складання та подання до суду позовної заяви) щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 11 200,00 грн.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на правову допомогу, обґрунтована сума яких визначена судом у розмірі 11 200,00 грн, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог (32,8%), а саме у розмірі 3 673,60 грн (11200,00 грн * 32,8%).
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 6-022-869-2-22-Г від 14 січня 2022 року у розмірі 11 716,51 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 873,27 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 673,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (код ЄДРПОУ 40932411, адреса місцезнаходження: 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105);
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 10 липня 2026 року.
Суддя:	  	В. Б. Мартинюк