ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 295/4284/26 | | Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М.
Категорія 29 | | Доповідач Панкеєва В.А.

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів Григорусь Н.Й.,
Галацевич О.М.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи у м. Житомирі цивільну справу № 295/4284/26 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,
за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", в інтересах якого діє адвокат Рудзей Юрій Володимирович,
на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 15 квітня 2026 року,

встановив:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (далі - ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія") на її користь заборгованість за договором про купівлю-продаж електричної енергії від 11.10.2024 №10-11018/24 за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством, за електричну енергію, вироблену у вересні 2025 року в сумі 24648,69 грн, 3% річних в розмірі 277,55 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. 
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2026 заявлену позивачем ОСОБА_1 відмову від позову до ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" в частині стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 24648,69 грн - прийнято і подальше провадження по справі закрито.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 15 квітня 2026 року позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 277,55 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Стягнуто з ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" в дохід держави судовий збір в розмірі 1064,96 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із порушенням норм процесуального права. Вказує, що справа є малозначною та незначної складності, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, а предмет спору стосувався стягнення заборгованості за типовим договором. Основна сума заборгованості була повністю погашена до відкриття провадження у справі, про що 13 березня 2026 року було повідомлено суд та позивача.
За таких обставин, на думку апелянта, стягнення 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за умови фактичного задоволення позовних вимог лише в частині 3 % річних у сумі 277,55 грн є неспівмірним та створює несправедливий дисбаланс, оскільки розмір витрат на правничу допомогу майже у 28 разів перевищує суму задоволених позовних вимог.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
14 травня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2026 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - без змін.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, оскільки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, пов`язані з розглядом справи та правомірно розподілені судом відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України. Вказує, що відповідач не надав належних і допустимих доказів неспівмірності заявлених витрат, а наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з їх розміром та арифметичного співвідношення суми адвокатського гонорару із сумою стягнутих трьох процентів річних, що саме по собі не є достатньою підставою для зменшення витрат на правничу допомогу. Посилається на правові висновки Верховного Суду про те, що обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Крім того, зазначає, що необхідність звернення до суду була зумовлена неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань та несвоєчасною оплатою вартості спожитої електричної енергії, а добровільне погашення заборгованості після пред`явлення позову не звільняє відповідача від обов`язку компенсувати понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати.
Також ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на її користь 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). 
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частина 3 статті 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. 
У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04).
Колегія суддів підкреслює, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У справі, що переглядається, встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 було надано копії договору №9/2/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с.7-8), додатку №1/4 договору №9/2/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с.9), акту №4/1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 10.03.2026 відповідно до договору №9/2/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с.9 зв.), акту №4/1 приймання-передачі винагороди за надання правової допомоги від 10.03.2026 відповідно до договору №9/2/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с.10), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН №001280/1 від 09.06.2023 (а.с.8 зв.), квитанції №4-9/2/24 від 10.03.2026 (а.с.10 зв.).
Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в сумі 8000,00 грн підтверджений належними та допустимими доказами.
При цьому, предметом позову є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 24648,69 грн та 3% річних у розмірі 277,55 грн. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2026 заявлену позивачем ОСОБА_1 відмову від позову до ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" в частині стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в розмірі 24648,69 грн - прийнято і подальше провадження по справі закрито.
Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої вказаної статті).
Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 подала до Богунського районного суду м. Житомира даний позов 12.03.2026 о 07:50.
При цьому, 13.03.2026 відповідач повідомив суд та позивача про повне фактичне виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати за договором про купівлю-продаж електричної енергії від 11.10.2024 №10-11018/24 за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством, за електричну енергію, вироблену у вересні 2025 року в сумі 24648,69 грн та надав копію платіжної інструкції №5928740983 від 12.03.2026, відповідно до якої платіж прийнято до виконання 12.03.2026 о 09:59 та виконано 12.03.2026 о 10:23.
У даній справі закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки відмова позивачки від позову в частині стягнення основної заборгованості була зумовлена задоволенням відповідачем заявлених вимог після пред`явлення позову, а тому відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України понесені позивачкою у зв`язку з розглядом справи судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем.
Проте розмір таких витрат, на думку колегії суддів, є завищеним, виходячи з наступного.
Розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу, колегія суддів зауважує, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі №757/24445/21-ц.
У додатковій постанові Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 162/672/22 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Відтак, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного рішення слід змінити і стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на користь ОСОБА_1 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Щодо витрат на правову допомогу, які заявлені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, судова колегія зазначає наступне.
На підтвердження надання правничої допомоги, позивачем надано копії додатку №1/5 від 11.05.2026 до договору про надання правової допомоги №9/2/24 від 01.11.2024, акту №1/5 від 11.05.2026 приймання-передачі наданої правової допомоги, відповідно до договору про надання правової допомоги №9/2/24 від 01.11.2024, акту №5/1 від 11.05.2026 приймання-передачі винагороди за надання правової допомоги, відповідно до договору про надання правової допомоги №9/2/24 від 01.11.2024, квитанції №5-9/2/24 від 11.05.2026, рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затвердженого рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.05.2025 №142.
Враховуючи складність справи та виконані роботи (а саме написання відзиву), розгляд справи без участі представника позивача, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з ТОВ "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500,00 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", в інтересах якого діє адвокат Рудзей Юрій Володимирович, задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 15 квітня 2026 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 8000,00 грн до 5000,00 грн (п`яти тисяч гривень 00 копійок).
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий  В.А. Панкеєва

Судді Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич