Справа № 944/4767/20
Провадження №2/944/78/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2026 року | м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області 
у складі головуючого судді Поворозника Д.Б.,
з участю секретаря судових засідань Климейко Л.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Дуда Світлана Богданівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кошулинська Наталя Миколаївна, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки, 
встановив:

06.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить: визнати недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену 05.06.2006 приватним нотаріусом ЛМНО Кошулинською Н.М. за реєстровим номером 1178; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 08.06.2006 між ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Дудою С.Б. 
Позов мотивує тим, що спірна земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий номер 4625883600:04:000:1339, розташована на території Домижирської сільської ради Яворівського району Львівської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва, належала його батькові ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1307, виданого Домажирською сільською радою Яворівського району Львівської області 26.01.1995 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 276. Його батько ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а після обміну зазначеної квартири (договір міни від 25.05.2011) до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 55 років. Оскільки він постійно проживав зі своїм батьком, після його смерті вступив у спадщину та продовжував доглядати успадковану земельну ділянку, кадастровий номер 4625883600:04:000:1339, користуватись нею, обробляв та збирав урожай, сплачував земельний податок. Як спадкоємець першої черги, він звернувся до Шостої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Після відкриття спадщини він надав нотаріусу пакет документів, в тому числі правовстановлюючий документ батька на право власності на земельну ділянку – зазначений вище Державний акт про право власності на землю. Однак восени 2018 року із слів сусідів йому стало відомо про те, що у них є права на успадковану ним земельну ділянку. Згодом з`ясувалось, що у відповідача ОСОБА_2 наявний відповідний договір, який підтверджує перехід права власності на земельну ділянку. Однак, враховуючи, що він не бачив такий договір, тому не зважав на дані твердження. Після отримання погроз від ОСОБА_2 , він зрозумів, що відповідач рейдерським способом намагається захопити його земельну ділянку, яку він законно успадкував. Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 08.06.2006 між відповідачем та ОСОБА_4 , останній не був присутнім при укладенні такого договору та його завірення нотаріусом Дудою С.Б., а від імені батька діяла ОСОБА_3 , нібито на підставі довіреності, посвідченої 02.05.2006 приватним нотаріусом ЛМНО Кошулинською Н.М. Однак станом на момент відкриття спадщини він не знав про те, що між його батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Його батько ніколи не повідомляв сім`ю про те, що він має намір продати чи відчужити земельну ділянку. ОСОБА_3 їхня сім`я також не знала і ніколи не бачила. Про підробку довіреності свідчить той факт, що паспортні дані, місце реєстрації та ідентифікаційний код в такій зазначено не його батька, а невідомої іншої особи. Тобто єдина дійсна інформація в довіреності це прізвище, ім`я та по батькові його батька. Також позивач наголошує на тому, що відповідач ОСОБА_2 не вступив в користування земельною ділянкою, не сплачував земельного податку, хоча стверджує, що він набув право власності на підставі оспорюваного договору ще у 2006 році і лише у 2019 році згадав про свої права. Просить позов задовольнити. 
Ухвалою від 30.11.2020 відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання. 
12.02.2021 відповідач ОСОБА_3 подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначає таке. 
У 2006 році на її ім`я та ім`я ОСОБА_5 . ОСОБА_4 видав нотаріально посвідчену довіреність на представлення його інтересів щодо продажу земельної ділянки для ведення садівництва, яка розташована на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області. В червні 2006 року на підставі виданої довіреності в приватного нотаріуса Дуди С.Б. нею в інтересах ОСОБА_4 був укладений та підписаний нотаріальний договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 придбав дану земельну ділянку. Нотаріус вчинив усі необхідні для цього дії, а саме встановив її особу та особу покупця, перевірив повноваження згідно з довіреністю, роз`яснив права тощо. Також перед укладенням договору нотаріусу були подані усі необхідні документи. З приводу помилки в паспортних даних продавця, то вважає, що це описка з боку нотаріуса, яка не впливає на суть укладеного договору. Вона діяла в рамках наданих прав згідно довіреності та жодної підробки в документах не могло бути. Зважаючи на викладене вище, просить суд відмовити в задоволенні позову.
16.02.2021 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Назаркевич С.М. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке. 
08.06.2006 між ОСОБА_4 (Продавець), від імені якого діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який було посвідчено приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Дудою С.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 657. Від імені Продавця ОСОБА_4 діяла ОСОБА_3 на підставі Довіреності від 02.05.2006, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кошулинською Н.М. за реєстровим № 1178. Вказаною ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_5 продати земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0635 га, розташовану на території Домажирівської сільської ради Яворівського району Львівської області, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1307, виданий 26.01.1995 Домажирівською сільською Радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 276. При цьому, Довіреністю передбачено право повірених представляти інтереси ОСОБА_4 в органах нотаріату, розписуватись за нього, в тому числі на договорі купівлі-продажу земельної ділянки, що укладатиметься, та вчиняти інші дії, передбачені довіреністю. Щодо допущення описки в договорі, зазначає, що з огляду на Довіреність, видану від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену 02.05.2006 приватним нотаріусом ЛМНО Кошулинською Н.М., то в такій вірно зазначені усі дані Довірителя ОСОБА_4 , а саме ПІП, ідентифікаційний номер, паспортні дані, адресу проживання тощо. Тобто жодної помилки з боку нотаріуса у Довіреності немає, а тому твердження позивача є безпідставним. При цьому, згідно із змістом вказаної довіреності, її текст було прочитано ОСОБА_4 вголос, довіреність була підписана ним в присутності нотаріуса, його особу встановлено та дієздатність перевірено. Враховуючи вищевикладене, Тепла О.І. мала повний обсяг необхідних прав для укладення від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу земельної ділянки та діяла в межах наданих їй прав. З огляду на підписи ОСОБА_4 , які містяться на Довіреності та в його паспорті, то такі є однаковими та виконані однією особою. А тому припущення позивача про його підробку є безпідставним. З огляду на Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 08.06.2006 між ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Дудою С.Б., то дійсно, в такому нотаріусом не вірно зазначені дані ОСОБА_4 , проте вказане є лише технічною помилкою нотаріуса, а саме при формуванні Договору нотаріус не поміняла дані, а залишила попередні дані продавця із шаблону Договору. Більше того, помилка у Договорі була виправлена нотаріусом, про що нотаріусом зроблене відповідне застереження, яке засвідчене підписом нотаріуса та печаткою, що вкотре підтверджує те, що позовна заява є безпідставною та не обґрунтованою. Також звертає увагу суду на той факт, що ОСОБА_4 з моменту видачі Довіреності та укладення Договору, а саме з травня – червня 2006 року о 05.10.2013 (дата смерті), тобто протягом семи років, не звертався до органів нотаріату чи до судових органів з приводу недійсності Договору чи Довіреності, що свідчить про його дійсне волевиявлення відчужити таку земельну ділянку. Враховуючи обставини справи, вимоги позивача про визнання недійсними оспорюваних Договору та Довіреності є безпідставними, які ґрунтуються лише на його припущеннях та, відповідно, не піддягають до задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити.
24.02.2021 позивач ОСОБА_1 подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначив таке.
Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено договір купівлі-продажу земельної ділянки з виправленнями та закресленнями, однак з даного договору не зрозуміло хто і коли вніс такі виправлення. Відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, у разі допущення помилки у тексті нотаріального оформлення документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа, тощо) внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилок застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленої свого підпису і печатки на такому застережені. При цьому, всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене. Таким чином, станом на 2018 рік у договорі купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 08.06.2006 між відповідачем ОСОБА_2 та його батьком ОСОБА_4 , не було внесено виправлень. Отже, такі виправлення могли вноситись в період 2018-2021 років незаконним чином та невідомими особами. Вважає, що копія долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладеного 08.06.2006 між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом. 
Ухвалою суду від 25.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
19.04.2021 третя особа приватний нотаріус Дуда С.Б. скерувала на електронну адресу суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначає таке. 
08.06.2006 між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений нею та зареєстрований в реєстрі за № 657. На момент укладення цього Договору сторонами були подані усі необхідні документи. При цьому, було встановлено осіб – сторін договору, перевірено їх дієздатність, повноваження представника, перевірено належність продавцю відчуженої земельної ділянки, а також Договір був підписаний сторонами у її присутності. Також на Державному акті про право приватної власності на землю від 26.01.1995 серії ЛВ № 1307 була проставлена відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до покупця ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006. Надалі було з`ясовано, що в Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006 була зроблена технічна описка, а саме в даних особи продавця та даних нотаріуса, яким посвідчена довіреність на ім`я ОСОБА_3 . В інформаційному листі щодо виправлення технічної помилки в текстах нотаріальних документів від 02.09.2019, комісія Нотаріальної палати України з аналітично-методичного забезпечення нотаріальної діяльності зазначила, що у разі допущення орфографічної або технічної помилки при складанні документа нотаріус може виправити таку помилку та зробити відповідне застереження про це, засвідчивши виправлення своїм підписом та печаткою. При цьому, всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене так і помилково написане, а потім закреслене. Таким чином, технічна описка у Договорі була виправлена нотаріусом, про що зроблене відповідне застереження, яке засвідчене підписом нотаріуса та печаткою, а тому твердження позивача про підробку будь-яких документів з боку нотаріуса не заслуговують на увагу та є безпідставними. Просить у задоволенні позову відмовити. 
В ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та додатковому письмовому поясненні, просив позов задовольнити. 
Додатково зазначив, що згідно з оспорюваними правочинами батько позивача ОСОБА_4 відчужив земельну ділянку через свого довірителя ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , однак сторони позивача є сумніви щодо наявних виправлень у договорі купівлі продажу земельної ділянки. Незрозуміло хто вніс такі виправлення, оскільки в нотаріальній справі, такий договір не містить виправлень. Довіреності, виданої нотаріусом щодо передаці прав на продаж земельної ділянки від ОСОБА_4 на ОСОБА_3 не існує. З витребуваної нотаріальної справи вбачається, що остання завірена приватним нотаріусом Пилипенком Ю.П. Довіреність підшита в кінці справи, а документів, які посвідчував особу і повноваження на момент вчинення договору. Крім цього, якщо під час винесення довіреності, у нотаріуса виникли сумніви щодо представництва інтересів третіх осіб, то нотаріус має звернутись до особи, яка її видала. Фактично можна стверджувати, що на час укладення договору купівлі-продажу, у нотаріуса була відсутня довіреність чи її дублікат. Надана копія довіреності в матеріалах справи є неналежним і недопустимим доказом. Після укладення спірного договору, батько позивача ОСОБА_4 користувався земельною ділянкою і сплачував земельний податок, отже, у нього не було наміру її продавати. В батька позивача не було наміру укласти договір купівлі-продажу його земельної ділянки, а в ОСОБА_3 не було повноважень на укладення договору. Просить позов задовольнити.
В ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 думку свого представника підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. 
В ході судового розгляду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Назаркевич С.М. позовні вимоги заперечив. Пояснив, що ОСОБА_3 на момент укладення договору купівлі-продажу мала повноваження на укладення такого. Твердження представника позивача, що на час укладення договору у ОСОБА_3 не було повноважень на укладення такого є помилковим, оскільки в самому договорі купівлі продажу є посилання на довіреність. Дійсно, після укладення договору купівлі продажу земельної ділянки було виявлено помилки (описки) в самому договорі, однак приватним нотаріусом було виправлено допущені описки, що підтверджується її власноручним текстом та підписом про таке та скріплено печаткою. Фактично допущення описок нотаріусом у договорах не є підставою для визнання такого недійсним. З врахування наведеного та викладеного у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити.
В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 позицію представника підтримав в повному обсязі. 
Додатково пояснив, що ОСОБА_3 , на яку було виписано довіреність з приводу оформлення купівлі-продажу земельної ділянки, є його матір`ю. Під час оформлення оспорюваного договору купівлі-продажу, приватний нотаріус Дуда С.Б. забрала оригінал довіреності. Після оформлення договору купівлі-продажу ним було виявлено помилки (описки). В подальшому він зателефонував нотаріусу та повідомив про це, після чого нотаріус виправив допущені помилки в договорі та його примірник повернув йому. Не знає, чому нотаріус не виправила описку в оригіналі договору. Щодо фактичного продажу земельної ділянки то зазначає, що йому подзвонив ОСОБА_4 та повідомив, що має бажання продати свою земельну ділянку, але не має бажання їздити до нотаріусів. Тоді ОСОБА_4 видав довіреність на ім`я ОСОБА_3 . Не пам`ятає, як здійснював розрахунок за земельну ділянку, однак всі істотні умови договору були узгодженні. Після укладення договору він неодноразово бачився з ОСОБА_4 , однак з його боку не було претензій щодо укладення договору. Просив у задоволенні позову відмовити. 
В судове засідання, призначене на 07 вересня 2026 року, позивач та його представник не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, однак представник позивача скерував на електронну адресу суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. 
В судове засідання, призначене на 07 вересня 2026 року, відповідачі, представник відповідача ОСОБА_8 і треті особи не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, в раніше поданих до суду заявах просили справу вирішити за їх відсутності. 
Зважаючи на наведене вище, суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності учасників справи. 
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07 вересня 2026 року, є дата складення повного судового рішення 16 вересня 2026 року.
Оцінивши доводи учасників справи, наведені ними з заявах по суті та інших письмових заявах та надані в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальних проваджень № 12019140350000201 від 14.03.2019 та № 12018140070003098 від 10.10.2018, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, зважаючи на таке.
Суд встановив, що ОСОБА_4 був власником земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер 4625883600:04:000:1339, розташованої на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, цільове призначення – для ведення садівництва, що підтверджується копіює Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1307, виданий 26 січня 1995 року Домажирською сільською Радою народних депутатів, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 276, а також не оспорюється сторонами.
05 червня 2006 року від імені ОСОБА_4 було видано довіреність, відповідно до якої він уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , продати за ціною та на умовах на їх розсуд земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0635 га, розташовану на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1307, виданий 26 січня 1995 року). 
08 червня 2006 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, та ОСОБА_2 , було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0635 га, що знаходиться на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, цільове призначення для ведення садівництва, який посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Дудою С.Б. 
Також на підставі даного договору на Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 1307 приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Дуда С.Б. здійснила запис про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 . 
При цьому, даний договір купівлі-продажу містить описки, які нотаріусом було усунено шляхом внесення правильних відомостей про особу, ОСОБА_4 та в частині довіреності, які скріпленні підписом нотаріуса та печаткою. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. 
10 вересня 2018 року державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер земельної ділянки 4625883600:04:000:1339, розташованої на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, переданої для ведення садівництва. Спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна спадкодавця ОСОБА_4 , 1958 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
14 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області із заявою, в якій просив прийняти міри до ОСОБА_2 , який вчинив відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 Кримінального кодексу України. 
Постановою слідчого СВ Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області від 14 березня 2020 року кримінальне провадження № 12019140350000201, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України, закрито у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. 
Як встановлено із змісту даної постанови та матеріалів кримінального провадження, наданого Яворівським РВП ГУ НП у Львівській області на вимогу суду, відомості про можливе кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 14 березня 2019 року, в якій заявник (позивач у справі) вказував, що після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він успадкував земельну ділянку кадастровий номер 4625883600:04:000:1339, користуватись нею, обробляв та збирав урожай, сплачував земельний податок. Як спадкоємець першої черги, він звернувся до Шостої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Після відкриття спадщини він надав нотаріусу пакет документів, в тому числі правовстановлюючий документ батька на право власності на земельну ділянку – зазначений вище Державний акт про право власності на землю. Однак восени 2018 року із слів сусідів йому стало відомо про те, що у них є права на успадковану ним земельну ділянку. Згодом з`ясувалось, що у відповідача ОСОБА_2 наявний відповідний договір, який підтверджує перехід права власності на земельну ділянку. Однак, враховуючи, що він не бачив такий договір, тому не зважав на дані твердження. Після отримання погроз від ОСОБА_2 , він зрозумів, що відповідач рейдерським способом намагається захопити його земельну ділянку, яку він законно успадкував. Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 08.06.2006 між відповідачем та ОСОБА_4 , останній не був присутнім при укладенні такого договору та його завірення нотаріусом Дудою С.Б., а від імені батька діяла ОСОБА_3 , нібито на підставі довіреності, посвідченої 02.05.2006 приватним нотаріусом ЛМНО Кошулинською Н.М. Однак станом на момент відкриття спадщини він не знав про те, що між його батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Його батько ніколи не повідомляв сім`ю про те, що він має намір продати чи відчужити земельну ділянку. ОСОБА_3 їхня сім`я також не знала і ніколи не бачила. Про підробку довіреності свідчить той факт, що паспортні дані, місце реєстрації та ідентифікаційний код в такій зазначено не його батька, а невідомої іншої особи. Тобто єдина дійсна інформація в довіреності це прізвище, ім`я та по батькові його батька.
Також, як встановлено з матеріалів кримінального провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2018 за № 12018140070003098, наданого ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області на вимогу суду, відомості про можливе кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 від 10 жовтня 2018 року, в якій заявник (відповідач у справі) вказував, що невстановлені особи, у невстановлений час і невстановленому місці, підробили Державний акт на землю (земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 4625883600:04:000:1339), яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2006, та 10.09.2018 зареєстрували на його підставі право власності на земельну ділянку в с. Домажир Яворівського району Львівської області. На думку заявника, до вчинення даного кримінального правопорушення можуть бути причеті ОСОБА_1 та нотаріус Шостої Львівської державної нотаріальної контори. 
Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дійсності довіреності від 05.06.2006, виданої від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а також дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006, укладеного між ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, та ОСОБА_2 . 
Щодо позовної вимоги про визнання недійсною довіреності від 05.06.2006, суд зазначає таке. 
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних правочинів) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. 
Частиною 3 ст. 244 Цивільного кодексу України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. 
Згідно із ч. 1 ст. 247 Цивільного кодексу України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. 
Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
При цьому, ст. 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, а саме визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Як описано вище, підставою визнання недійсною довіреності від 05.06.2006 позивач зазначає те, що в довіреності серія, номер і дата видачі паспорта, місце реєстрації та ідентифікаційний код вказано не ОСОБА_4 , а невідомої іншої особи, єдина дійсна інформація в довіреності це прізвище, ім`я та по батькові його батька, а також підроблено підпис довірителя. 
Із змісту оспорюваної довіреності, копію якої на виконання ухвали суду від 27 січня 2021 року надав Львівський державний нотаріальний архів в складі матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Дудою С.Б., встановлено такі відомості про довірителя: ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 10.12.1999 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
З доданої позивачем до позовної заяви копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_4 , встановлено: дата народження власника паспорта – ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія і номер паспорта – НОМЕР_2 , виданий 10.12.1999 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області встановлено, місце реєстрації: з 07.12.1979 – АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації за даною адресою 27.05.2011. 
З доданої позивачем до позовної заяви копії довідки № 139/388598 про присвоєння ідентифікаційного номера встановлено, що ОСОБА_4 28.12.1999 було присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . 
Дослідивши зміст описаних вище документів, суд вважає необґрунтованими і недоведеними твердження позивача і його представника про те, що оспорювана довіреність від 05 червня 2006 року містить невідповідності в особових даних довірителя ОСОБА_4 , а саме щодо серії та номера паспорта, ідентифікаційного коду та місця реєстрації (проживання). 
Доводи позивача та його представника про те, що довіреність від 05 червня 2006 року містить невідповідності в паспортних даних, місця реєстрації та ідентифікаційного коду ОСОБА_4 , не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються описаними вище письмовими доказами, тому суд вважає дані доводи безпідставними і відхиляє їх. 
Також суд вважає безпідставним твердження позивача, яким він доводить недійсність оспорюваної довіреності, про те, що йому не відомі і він ніколи не чув про ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , оскільки дана обставина сама по собі жодним чином не може бути підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину (довіреності). 
Інших обґрунтувань і доказів, які б доводили існування передбачених законом підстав для визнання зазначеної довіреності недійсною, позивач та його представник суду не надали. 
Також станом на 08.06.2006, тобто на момент укладання між ОСОБА_4 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_3 , договору купівлі-продажу земельної ділянки, зазначена довіреність не була скасована чи відкликана ОСОБА_4 .
Крім того, як встановлено з даної довіреності, ОСОБА_4 з її змістом був ознайомлений, про що свідчить його підпис. 
Видача ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 довіреності, якою довірену особу уповноважено, зокрема, розпоряджатися, за ціну та на умовах на його власний розсуд нерухомим майном, а саме належною позивачу на праві власності земельною ділянкою для ведення садівництва, площею 0,0635 га, що розташована на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, укладати усі незаборонені законом правочини, договори щодо розпорядження цим, на думку суду, свідчить про спрямованість волі довірителя на відчуження належного йому спірного майна. 
Враховуючи наведене вище, суд, встановивши відсутність доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про недійсність оспорюваної довіреності від 05.06.2006, виданої ОСОБА_4 , дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсною цієї довіреності. 
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006, суд зазначає таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець може домовитись з іншою особою про продаж її власності від її імені. 
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Статтею 239 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. 
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Статтею 1000 Цивільного кодексу України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Згідно з ст. 1003 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. 
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. 
Отже, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, необхідно з`ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.
Як описано вище, нотаріально посвідченою довіреністю від 05.06.2006 ОСОБА_4 уповноважив, зокрема, ОСОБА_3 продати належну йому земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0635 га, розташовану на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області. 
Отже, на підставі даної довіреності та в силу наведених вище норм ст. ст. 237, 244 Цивільного кодексу України ОСОБА_3 мала належним чином оформлені повноваження на вчинення від імені та в інтересах ОСОБА_4 продажу належної йому земельної ділянки. 
Також станом на момент укладання оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006 зазначена довіреність не була скасована чи відкликана ОСОБА_4 .
При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання зазначеної довіреності недійсною, про що вказано вище. 
Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006 положень ст. ст. 203, 215, 229 Цивільного кодексу України та, відповідно, задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем та його представником не доведено викладених у позовній заяві обставин щодо відсутності волі ОСОБА_4 на відчуження належної йому земельної ділянки, чи що він помилився щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору, або що даний правочин суперечити вимогам Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Суд також вважає, що наявність помилок та подальшого їх виправлення нотаріусом в оспорюваному договорі купівлі-продажу, за умови, що волевиявлення ОСОБА_4 було спрямоване на реалізацію повноважень за спірною довіреністю ОСОБА_3 , а саме щодо продажу належної йому земельної ділянки, на думку суду, не може бути підставою для визнання цього договору недійсним.
Так, щодо доводів позивача на недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 червня 2006 року у зв`язку з невідповідності в такому паспортних даних, місця реєстрації та ідентифікаційного коду ОСОБА_4 , суд зазначає таке.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (тут і далі – в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу) передбачено право нотаріусів вчиняти нотаріальні дії, зокрема, посвідчувати правочини (договори, заповіти, довіреності тощо). 
Згідно із ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. 
Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.
Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень.
Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.
У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи. 
Суд встановив, що у подальшому у тексті договору нотаріусом Дудою С.Б. зроблено виправлення, які застережені відповідним посвідчувальним написом, щодо паспортних, анкетних та інших даних ОСОБА_4 та щодо дати виданої ним довіреності, нотаріуса, який її посвідчив і реєстраційного номера такого посвідчення (фотокопію такого примірника договору з виправленнями суду надав відповідач ОСОБА_2 ). 
Відповідно до п. 23 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882 (яка була чинною та в редакції, чинній на час вчинення спірних правочинів), усі виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Виправлення, зроблені в тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (наприклад, копія документа), застерігаються нотаріусом лише в кінці посвідчувального напису з проставленням підпису нотаріуса і печатки на такому застереженні. Дописки чи виправлення, зроблені в тексті правочину, повинні бути застережені нотаріусом, підписані особами, які вчиняють нотаріальну дію, із зазначенням дати внесених виправлень чи дописок та скріплені підписом і печаткою нотаріуса. 
Як вбачається з примірника спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 червня 2006 року, наданого суду відповідачем ОСОБА_2 , виправлення в ньому в частині номера, дати видачі та органу, який видав паспорт ОСОБА_4 , його ідентифікаційного номера та місця його проживання, а також реквізитів довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_3 , та нотаріуса, який її посвідчив, вчинено нотаріусом Дудою С.Б., яка здійснювала нотаріальне посвідчення даного договору, шляхом закреслення помилково сказаного і зазначення над ним правильних відомостей рукописним текстом, із зазначенням «Закреслене не читати» і «Виправленому вірити», скріплених підписом і печаткою нотаріуса. 
Отже, дані виправлення вчиненні уповноваженою особою та у спосіб, що не суперечить Інструкції № 20/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 34 Закону України «Про нотаріат». 
Відсутність дати вчинення нотаріусом ОСОБА_9 зазначених виправлень та їх посвідчення, на думку суду, не є самостійною чи достатньою підставою не брати їх до уваги. 
Позивач не звертався до правоохоронних органів щодо підроблення зазначених виправлень, зокрема, відповідачем ОСОБА_2 чи іншими особами, а також не надав будь-яких доказів, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що дані виправлення зроблені не нотаріусом ОСОБА_9 . 
Крім того, відсутність дати внесення виправлень в договір, як і відсутність таких виправлень в примірнику договору, який міститься в матеріалах нотаріальної справи, переданої до Львівського державного нотаріального архіву, завірені копії якої були надані архівною установою на вимогу суду, може свідчити лише про неналежне виконання нотаріусом Дудою С.Б. своїх обов`язків і повноважень (невнесення виправлень в інший примірник договору), але не може мати негативних наслідків для учасників цього договору, зокрема, ОСОБА_2 , а також не свідчить про порушення права позивача ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_4 та не може бути підставою для визнання договору недійсним. 
Також, беручи до уваги, в яких саме частинах договору купівлі-продажу було зроблено виправлення (номер, дата видачі та орган, який видав паспорт ОСОБА_4 , його ідентифікаційний номер, місце проживання, реквізити виданої ним довіреності), суд вважає логічними і небезпідставними доводи відповідача ОСОБА_2 і його представника про те, що вказане було технічною помилкою нотаріуса, а саме при формуванні цього договору нотаріус не поміняла всі дані, а залишила дані продавця із попереднього посвідченого нею договору, який використовувала як шаблон (зразок). 
Водночас, в договорі правильно були вказані всі його основні реквізити і положення, зокрема, відомості про продавця і покупця, особи, яка діяла від імені покупця на підставі довіреності, відомості про предмет договору (земельну ділянку), умови договору, а також наявні власноручні підписи та зазначення прізвищ, імен і по батькові осіб, які підписали договір. 
Схожі висновки щодо застосування норм права висловлені в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 302/931/16-ц. 
В ході розгляду справи приватний нотаріус Дуда С.Б., яка є третьою особою у справі, надала письмові пояснення, в яких також підтвердила, що 08.06.2006 між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений нею та зареєстрований в реєстрі за № 657. Надалі було з`ясовано, що в Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006 була зроблена технічна описка, а саме в даних особи продавця та даних нотаріуса, яким посвідчена довіреність на ім`я ОСОБА_3 , яка була виправлена нею, про що зроблене відповідне застереження, яке засвідчене підписом нотаріуса та печаткою. 
Також суд враховує, що позивач не надав доказів того, що приватний нотаріус Дуда С.Б. притягалась до відповідальності, зокрема, дисциплінарної чи кримінальної, з підстав посвідчення нею оспорюваного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006 та/або внесення до нього описаних вище виправлень. 
Посилання позивача на незазначення в Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1307, виданому Домажирською сільською радою Яворівського району Львівської області 26.01.1995 ОСОБА_4 , про перехід права власності від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , суд відхиляє з таких підстав. 
Пунктом 2.5 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 № 28 , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.1993 за N 31, яка була чинною на момент видачі зазначеного державного акта ОСОБА_4 , було визначено, що Державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею складаються у двох примірниках, підписуються головою відповідної місцевої Ради народних депутатів і скріплюються гербовою печаткою. Сторінку державного акта із зображенням плану земельної ділянки підписує інженер-землевпорядник. 
Пунктами 4.1, 4.2 цієї Інструкції було передбачено, що власники землі і землекористувачі зберігають видані їм державні акти і договори на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) як документи постійного зберігання. 
Другі примірники державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у тих органах, що здійснювали їх видачу і реєстрацію. 
До відзиву на позов представник відповідача ОСОБА_2 додав копію Державного акта на право приватної власності на землю від 26.01.1995 серії ЛВ № 1307, виданого ОСОБА_4 , на якому є напис такого змісту «Мною, приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Дудою С.Б. 08.06.2006 року за реєстровим № 657 посвідчено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 ». 
Копія вказаного державного акта з таким же написом нотаріуса є і в складі матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Дудою С.Б., наданих Львівським державним нотаріальним архівом на вимогу суду. 
За таких обставин отримання позивачем ОСОБА_1 примірника Державного акта на право приватної власності на землю від 26.01.1995 серії ЛВ № 1307 без такого напису нотаріуса та подання його для оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , не спростовує факту укладення між ОСОБА_4 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_3 та ОСОБА_2 оспорюваного договору купівлі-продажу належної ОСОБА_4 земельної ділянки, право власності на яку підтверджувалось цим Державним актом. 
Також приватний нотаріус Дуда С.Б., яка є третьою особою у справі, надала письмові пояснення, в яких, серед іншого, підтвердила, що на Державному акті про право приватної власності на землю від 26.01.1995 серії ЛВ № 1307 була проставлена відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до покупця ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006. 
Крім того, суд бере до уваги, що, як описано вище, ОСОБА_2 10.10.2018 звертався до органу поліції із заявою про вчинення злочину, в якій вказував, що невстановлені особи, у невстановлений час і невстановленому місці, підробили Державний акт на землю (земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 4625883600:04:000:1339), яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2006, та 10.09.2018 зареєстрували на його підставі право власності на земельну ділянку в с. Домажир Яворівського району Львівської області. На думку заявника, до вчинення даного кримінального правопорушення можуть бути причеті ОСОБА_1 та нотаріус Шостої Львівської державної нотаріальної контори (кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2018 за № 12018140070003098, досудове розслідування, яке здіснює ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області, на даний час не закінчене). 
Щодо доводів позивача про те, що після укладення спірного договору, його батько ОСОБА_4 користувався земельною ділянкою і сплачував земельний податок, отже, у нього не було наміру її продавати, суд зазначає таке. 
На підтвердження зазначених доводів позивач долучив до позовної заяви копії 12 квитанцій до прибуткового касового ордера, датовані 2011 (3 квитанції), 2012 (1 квитанція), 2013 (3 квитанції), 2014 (3 квитанції), 2017 (1 квитанція) і 2018 (1 квитанція) роками. На цих квитанціях міститься підпис в рядку «Головний бухгалтер», відбиток печатки Садівничого товариства «Рясне», в рядку «Прийнято від» - Дедяєв, ОСОБА_4 і ОСОБА_10 , в рядку «Підстава» - «Податок», «Податок за землі загального призначення», «Членські внески», «Кадастровий план» (із зазначенням років). 
Дослідивши та оцінивши описані квитанції, суд зазначає, що з них неможливо достовірно встановити ким, за яку земельну ділянку і які саме платежі сплачувалися у зазначений період, зважаючи на те, що в них зазначено різні призначення платежу, неповні відомості про платника (платників), відсутні відомості, які ідентифікують земельну ділянку, а тому дані докази суд вважає недостовірними. 
При цьому, навіть якщо допустити, що за користування цією ділянкою батько позивача ОСОБА_4 , сам позивач чи інші члени сім`ї сплачували якісь платежі у вказаний період, то дана обставина, з врахуванням наведених вище фактів та висновків суду, сама по собі не може бути належним і достатнім доказом відсутності факту відчуження ОСОБА_4 зазначеної земельної ділянки ОСОБА_2 на підставі оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу, а може свідчити лише про недобросовісну чи непослідовну поведінку самого ОСОБА_4 . 
А щодо доводів позивача про те, що ОСОБА_2 не вступив в користування земельною ділянкою, не сплачував земельного податку, хоча стверджує, що він набув право власності на підставі оспорюваного договору ще у 2006 році і лише у 2019 році згадав про свої права, суд зазначає, що ці обставини не є підставою для припинення його права власності на земельну ділянку, яке він набув у встановленому законом порядку, а також не спростовують факту набуття ним даної ділянки у власність, що встановлено судом і описано вище. 
При оцінці доводів сторін та поданих ними доказів, суд враховує висновки, викладені в Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, де вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. 
Крім того, Верховний Суд в постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц вказав, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. 
Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами існування обставин, які б безумовно чи поза розумним сумнівом давали б суду підстави для висновку про недійсність оспорюваних довіреності і договору. 
А наявність певних недоліків чи неточностей при оформленні зазначених правочинів, які описано вище (технічні помилки в тексті договору та їх подальше виправлення) та наявність обставин, які, на думку позивача, ставлять під сумнів вчинення цих правочинів (сплата позивачем та/або членами його сім`ї певних платежів за земельну ділянку, невикористання відповідачем ділянки протягом тривалого часу тощо), на переконання суду, не спростовують висновків про дійсність та реальність оспорюваних правочинів. 
З урахуванням наведених вище обставин, встановлених в ході розгляду справи, норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності, виданої від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 08.06.2006 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити. 
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76 – 81, 89, 141, 235, 258, 263 – 265, 268, 280 – 283, 354 ЦПК України, суд 
вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 16 вересня 2026 року.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; 
відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; 
відповідач – ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;
третя особа – приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Дуда Світлана Богданівна, адреса місцезнаходження: вул. Львівська, 2а, с. Бірки, Яворівський район, Львівська область; 
третя особа – приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кошулинська Наталя Миколаївна, адреса місцезнаходження: вул. Під Дубом, 11/2, м. Львів. 

Суддя Д.Б. Поворозник