КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 року справа №320/36075/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИТЕЛ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИТЕЛ» звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення:
- № 00381810701 від 25.04.2025 про донарахування грошового зобов`язання за податком на прибуток, в розмірі 11 184 936 грн;
- № 00381870701 від 25.04.2025 про застосування штрафних санкції в сумі 7140,59 грн;
- № 00381690701 від 25.04.2025 про застосування штрафних санкцій в сумі 8160 грн;
- № 00381890701 від 25.04.2025 про застосування штрафних санкцій в сумі 1020 грн.
Позиції сторін
В обґрунтування вимог позивач вказує, що витрати на нарахування роялті на користь ТОВ «БІГОС» відносяться до інших витрат загальногосподарського призначення пов`язаних з обслуговуванням діяльності підприємства.
Посилається, що незалежно від того, як буде класифікована ця витрата (чи адміністративна витрата, чи інша операційна витрата) це все одно складова операційних витрат, яка відображається у складі витрат того звітного періоду, в якому вона була здійснена (нарахована).
Вказує, що у будь-якому разі, віднесення витрат по нарахуванню ТОВ «ТРИТЕЛ» роялті на користь ТОВ «БІГОС» чи то складу адміністративних витрат, чи то до складу інших операційних витрат, жодним чином не впливає на величину прибутку до оподаткування у фінансовій звітності за відповідний звітний період.
Також, зазначає про реальність господарських операцій із ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Зазначає, що відсутність договору із ФОП ОСОБА_1 не спростовує реальність здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом у зв`язку із тим, що первинні документи (видаткові накладні, платіжні інструкції) не мають дефекту форми, змісту або походження, які б в силу ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, спричинили б втрату ними юридичної сили, а тому підтверджують факт здійснення господарських операцій.
Посилається, що доводи контролюючого органу про відсутність відповідного КВЕД у ФОП ставить під сумнів реальність операції, є необґрунтованими оскільки КВЕД має суто інформаційний характер і використовується переважно для статистики та класифікації видів економічної діяльності.
Крім того, звертає увагу, що ФОП ОСОБА_1 має й інші види економічної діяльності, окрім основного, що проігноровано відповідачем під час проведення перевірки.
Вказує, що придбаний у ФОП ОСОБА_1 використаний ним у господарській діяльності в процесі виробництва/ремонтів засобів криптографічного захисту інформації.
Зазначає, що взаємовідносини із ФОП ОСОБА_2 підтверджуються наданими до перевірки первинними документами, які були проігноровані відповідачем під час проведення перевірки, та які свідчать про реальність надання послуг зазначеним контрагентом позивача.
Щодо несвоєчасної реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що строк для реєстрації отримувачем розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, відліковується від моменту отримання такого розрахунку коригування від постачальника товарів/послуг, а не від моменту складання такого розрахунку коригування.
Вказує, що позивач отримав розрахунок коригування до податкової накладної від ТОВ «ГРАТІКС, ЛТД» 08.10.2024 та в межах строку визначеного законодавством відправило його на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних.
Стосовно неподання повідомлення за формою 20-ОПП зазначає, що в цілях безпеки у воєнний час підприємство, перебуваючи в евакуації, прийняло рішення не розголошувати дані про його місце знаходження і майна у зв`язку із тим, що позивач є суб`єктом господарської діяльності, основна номенклатура продукції якого включена до Реєстру виробників продукції, робіт і послуг оборонного призначення, що ведеться Міністерством економічного розвитку і торгівлі України.
Крім того, що стосується ненадання документів до перевірки, вказує, що на момент проведення бухгалтерських операцій оригінали документів були в наявності, що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20 січня 2021 року, складеного на виконання ухвали суду у справі № 947/16480/20.
Водночас, після переїзду підприємства в(із) евакуацію(ї) в лютому - листопаді 2022 року вони були втрачені та на даний час відновлено дублікати більшості документів, які було втрачено.
Зазначає, що товариство не змогло отримати дублікати частини первинних документів, що сталося через поважні та об`єктивні причини, і платник податків не вчиняв дій направлених на ухилення від виконання обов`язку з надання контролюючим органам оригіналів чи копій документів на їх законну вимогу.
Також, вказує, що товариство вживало усі залежні від нього заходи для забезпечення повної і об`єктивної перевірки, не перешкоджало проведенню перевірки і не ухилялось від неї.
У зв`язку із зазначеними обставинами просить суд задовольнити позовні вимоги.
Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що під час перевірки встановлено відсутність ряду оригіналів первинних документів.
Вказує, що ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 здійснено безпідставне документальне оформлення господарської операції з одержання (купівлі) робіт/послуг та товарів згідно первинних документів (акти, видаткові накладні), оскільки відсутній факт формування відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія в основі якої має бути дійсний рух певного активу.
Посилається, що до адміністративних витрат відносяться загальногосподарські витрати спрямовані на обслуговування та управління підприємством. Згідно умов Ліцензійних договорів: Програмне забезпечення збору та обробки розвідувальної інформації, Операційна система реального часу RTOS TRITEL BSP 8260, Операційна система реального часу RTOS TRITEL BSP 860/880/885, які належать Ліцензіару використовуються у виробах/продукції (як складова частина), що не є адміністративними витратами, які спрямовані на обслуговування та управління підприємством.
Також, зазначає, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «ТРИТЕЛ» граничних термінів реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за вересень 2024 року.
Крім того, вказує, що перевіркою встановлено, що позивач не подав (несвоєчасно подав) до контролюючого органу повідомлення за формою 20-ОПП щодо оренди/суборенди нежитлових приміщень та автомобілів, придбання автомобіля, через які провадиться діяльність.
Таким чином, вказує, що доводи ТОВ «ТРИТЕЛ» є безпідставними, у зв`язку із чим в задоволенні позову просить суд відмовити.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.07.2025 відкрито провадження у адміністративній справі, визначено розглядати таку за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 25 серпня 2025 року о 09:30 год.
18.08.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками.
25.08.2025, в судовому засіданні, за участі представника позивача Добреля В.Ю., представника відповідача Статкевича Д.І., судом на місці ухвалено оголошено перерву у судовому засіданні у зв`язку із необхідністю представнику позивача ознайомитися із відзивом на позовну заяву та підготувати відповідь на відзив.
Наступне судове засідання призначено на 22 вересня 2025 року об 09:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
25.08.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками.
22.09.2025, в судовому засіданні, за участі представника позивача Добреля В.Ю., представника відповідача Тутика О.В., судом на місці ухвалено оголошено перерву у судовому засіданні у зв`язку із необхідністю представнику відповідача підготувати заперечення на відповідь на відзив та правову позицію щодо клопотання про долучення доказів.
Наступне судове засідання призначено на 08 жовтня 2025 року об 09:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
07.10.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив з додатками.
08.10.2025, в судовому засіданні, за участі представника позивача Добреля В.Ю., представника відповідача Тутика О.В., ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17 листопада 2025 року о 12:30 год.
17.11.2025, в судовому засіданні, за участі представника позивача Добреля В.Ю., представника відповідача Тутика О.В., судом на місці ухвалено викликати та допитати у якості свідка податкового ревізора-інспектора, яким було проведено перевірку та оголошено перерву у судовому засіданні.
Наступне судове засідання призначено на 10 грудня 2025 року об 14:00 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
10.12.2025 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з несправністю системи ВКЗ.
Наступне судове засідання призначено на 20 січня 2026 року об 10:00 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
20.01.2026, в судовому засіданні, за участі представника позивача Добреля В.Ю., представника відповідача Тутика О.В., свідка ОСОБА_3 , заслухавши пояснення свідка, за відсутності заперечень, судом на місці ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Встановлені обставини судом
Посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві у період з 30.01.2025 по 12.03.2025 проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 30.09.2024, валютного - за період з 01.04.2018 по 30.09.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.10.2017 по 30.09.2024 та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.
За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складено акт перевірки від 19.03.2025 № 22602/Ж5/26-15-07-01-05-20/30488631.
Відповідачем встановлено, зокрема, наступні порушення:
- п. 44.1, п. 44.4, п. 44.6 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 6, п. 7, п. 9.4, п. 18 П(С)БО № 16 «Витрати», п. 2 ст. 3, ст. 4, ч. 1, ч. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме, заниження податку на прибуток у сумі 10 379 763 грн, в тому числі за 2018 рік - 1 456 574 грн, за 2019 рік - 1 670 538 грн, за 2020 рік - 1 378 255 грн, за 2021 рік - 509 861 грн, за 2022 рік - 5 270 961 грн, за 2023 рік - 93 574 грн;
- п. 201.10 ст. 201, п. 89 Податкового кодексу України, в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних за вересень 2024 року;
- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, а саме, підприємством не подано (несвоєчасно подано) повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткування або через які провадиться діяльність до ГУ ДПС у м. Києві (Солом`янський район м. Києва) за формою № 20-ОПП по об`єктам, пов`язаних з оподаткування або через які провадиться діяльність ТОВ «ТРИТЕЛ»;
- п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, не надано документи під час перевірки.
За результатом виявлених порушень, відповідачем складено наступні податкові повідомлення-рішення:
- від 25.04.2025 № 00381690701, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8 160,00 грн;
- від 25.04.2025 № 00381810701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 10 379 763,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 805 173,00 грн;
- від 25.04.2025 № 00381870701, яким застосовано штраф у розмірі 7 140,59 грн;
- від 25.04.2025 № 00381890701, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 020,00 грн.
Позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою на податкові повідомлення-рішення від 25.04.2025 № 00381690701, від 25.04.2025 № 00381810701, від 25.04.2025 № 00381870701 та від 25.04.2025 № 00381890701, в якій просив скасувати зазначені рішення.
Державна податкова служба України рішенням про результати розгляду скарги від 10.07.2025 № 19788/6/99-00-06-01-01-06 залишила податкові повідомлення-рішення від 25.04.2025 № 00381690701, від 25.04.2025 № 00381810701, від 25.04.2025 № 00381870701 та від 25.04.2025 № 00381890701 без змін, а скаргу - без задоволення.
Застосовані судом норми права та висновки суду
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вирішуючи цей спір суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно із п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
У відповідності до пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Так, з акта перевірки вбачається, що в ході проведення перевірки у ТОВ «ТРИТЕЛ» встановлено відсутність ряду оригіналів первинних документів (видаткових накладних) по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ТОВ «РАДІОМАГ Україна», ТОВ «ТВІК КРОС», ТОВ «РКС КОМПОНЕНТИ ЛОГІСТИК», ТОВ ВКФ «Хіус», ТОВ «Радіон», ТОВ «ДЛС-Радіодеталі».
Також, з акта перевірки слідує, що відповідачем під час проведення перевірки був наданий запит ТОВ «ТРИТЕЛ» про надання оригіналів первинних документів, копії яких були передані до Третього слідчого відділу Слідчого управління ДБР, розташованого у м. Миколаїв та картки рахунків по СГД. На запит перевіряючих надано оригінали первинних документів, картки рахунків, крім оригіналів низки видаткових накладних, про що контролюючим органом складено акт від 05.03.2025 про ненадання оригіналів первинних документів по вищезазначених СГД в ході перевірки.
Вказані обставини слугували для заниження операційних витрат товариства на суму 112 375,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 020,00 грн за ненадання документів до перевірки.
Надаючи оцінку вказаним висновкам контролюючого органу суд зазначає наступне.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), а порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (далі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (далі - установи) встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV та п. 2.1. глави 2 Положення № 88, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону № 996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Пунктом 1.2. глави 1 Положення № 88 визначено, що первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
За приписами п. 1.3. глави 1 Положення № 88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в регістрах бухгалтерського обліку провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 996-XIV).
У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналогічні положення містяться також у п. 2.3. глави 1 Положення № 88.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 320/12569/23.
Судом встановлено, що висновки відповідача в цій частині фактично зводяться лише до відсутності у позивача ряду видаткових накладних, що стало наслідком для заниження інших операційних витрат за такими операціями.
Водночас, як зі змісту акта перевірки, так і відзиву на позовну заяву слідує, що відповідач фактично не заперечує реальність господарських операцій із вищезазначеними контрагентами-постачальниками.
Суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та для відмови платнику податку у формуванні податкового зобов`язання, якщо інші об`єктивні дані свідчать про зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постановах від 12 червня 2018 року у справі № 825/3419/14 та від 13 липня 2022 року у справі № 640/18540/18.
Також, суд звертає увагу, що неможливість платника в силу об`єктивних обставин надати певні документи контролюючому органу безпосередньо до перевірки не свідчить про невиконання ним обов`язку, встановленого підпунктами 16.1.5, 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України, а також обумовлює здійснення відповідачем певних дій з метою отримання таких документів.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 805/1690/16-а та від 26 січня 2023 року у справі № 380/7319/21.
Верховний Суд у постанові від 08.11.2021 у справі № 640/21601/19 сформулював висновок, відповідно до якого в частині ненадання документів під час здійснення податкового контролю склад вказаного правопорушення полягає саме в поведінці платника податків, направленої на ухилення ним від виконання обов`язку з надання контролюючим органам оригіналів чи копій документів на їх законну вимогу, тим самим створюючи перешкоди для здійснення податкового контролю. В той же час у разі відсутності підстав для висновку про створення перешкод у його здійсненні, в тому числі шляхом ухилення від надання документів чи їх копій, зокрема через поважні та об`єктивні причини, поведінку платника податків не можна кваліфікувати як таку, що утворює склад правопорушення. Не підпадає під таку кваліфікацію поведінка платника податків і у разі, якщо під час перевірки ним надані усі наявні у нього документи, але вони визнані контролюючим органом такими, що не в повній мірі підтверджують правильність даних податкового обліку. В такому випадку контролюючий орган має підстави для констатації помилок у податковому обліку із встановленням відповідного складу податкового порушення та застосуванням відповідних наслідків у вигляді визначення грошових зобов`язань за наявності для цього підстав. Отже, з`ясуванню підлягає те, чи дійсно позивач вживав усі залежні від нього заходи для забезпечення повної і об`єктивної перевірки, чи ухилявся від її проведення, а також перевірити та оцінити поведінку контролюючого органу (чи надав він реальну можливість платникові податків надати усі документи, чи у повній мірі забезпечив право на участь в її проведенні).
Так, з матеріалів справи вбачається та підтверджується в акті перевірки, що ТОВ «ТРИТЕЛ» листом від 12.03.2025 № 238 надало пояснення, що в акті від 05.03.2025 вказані документи, на які підприємство не змогло отримати дублікати у зв`язку з ліквідаціями або закриттям підприємств.
Однак, незважаючи на вказані обставини, які на переконання суду безумовно свідчать про вжиття платником податків усіх залежних від нього заходів щодо надання документів контролюючому органу під час перевірки та наявністю інших документів, які свідчать про підтвердження здійснення господарських операцій по операціям, у яких на момент проведення перевірки відсутні оригінали видаткових накладних, відповідач не довів, що платник податків вчиняв дії на ухилення від надання первинних документів до перевірки та поклав додатковий тягар на товариство у вигляді зменшення інших операційних витрат, що стало наслідком збільшення фінансового результату до оподаткування на загальну суму 112 375,00 грн.
Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував (постанови Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 814/3617/14, від 03 березня 2021 року у справі № 824/638/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі № 640/26351/20, від 11 липня 2023 року у справі № 822/554/17, від 10 січня 2023 року у справі № 814/876/16 тощо), що факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів. У постанові від 25 травня 2021 року у справі № 815/5615/15 Верховний Суд виснував, що відсутність акту, який засвідчує факт відмови надати первинні документи, свідчить про неповноту та необ`єктивність перевірки, здійсненої посадовими особами податкового органу.
Як зазначалося вище, з акта перевірки слідує, що відповідачем складено акт від 05.03.2025 про ненадання оригіналів первинних документів в ході перевірки.
Водночас, матеріали справи вказаного акта не містять та відповідачем такого до суду не надано.
Суд вважає недостатньою саму лише вказівку в акті перевірки на ненадання первинних документів для застосування наслідків, передбачених пунктом 44.6 статті 44 ПК України. Такий факт повинен бути встановлений та зафіксований у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів, який в подальшому міг би бути оцінений судом в ході судового розгляду.
Таким чином, враховуючи зазначене, суд доходить висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 25.04.2025 № 00381890701, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 020,00 грн за ненадання документів до перевірки.
Крім того, враховуючи, що відповідачем фактично не заперечується факт здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ТОВ «РАДІОМАГ Україна», ТОВ «ТВІК КРОС», ТОВ «РКС КОМПОНЕНТИ ЛОГІСТИК», ТОВ ВКФ «Хіус», ТОВ «Радіон», ТОВ «ДЛС-Радіодеталі», суд критично ставиться до висновків акта про заниження операційних витрат товариства на суму 112 375,00 грн у зв`язку із ненаданням оригіналів видаткових накладних до перевірки.
Також, з акта перевірки слідує, що ГУ ДПС у м. Києві встановлено нереальність господарських операцій із ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Так, судом встановлено, що 27.05.2023 між ТОВ «ТРИТЕЛ» (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг № 27042023 (далі - Договір № 27042023), відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надавати інформаційно-консультаційні послуги з вивчення ринку ІТ послуг, пошуку, підбору та оцінки інформації про підрядника, що здійснює надання ІТ послуг відповідно до вимог Замовника, які вказуються в Заявці Замовника (п. 1.1 Договору № 27042023).
Відповідно до п. 2.1 Договору № 27042023, Замовник самостійно визначає необхідність та частоту надання послуг Виконавцем за цим Договором.
Згідно із п. 4.1 Договору № 27042023, договірна вартість послуг (винагорода Виконавця) складає 12,5% (дванадцять з половиною відсотків) від річної винагороди за договором підряду, укладеного між Замовником та підрядником.
У відповідності до п. 4.2 Договору № 27042023, вартість послуг Виконавця за Договором не може бути меншою, ніж мінімальна. Мінімальний рівень винагороди становить 3500 доларів США, (розраховане по курсу НБУ на дату підписання акту).
Досягнення згоди щодо співпраці між Замовником та підрядником, інформація про якого надана Виконавцем, свідчить про надання Виконавцем послуг за відповідною Заявкою, що не потребує окремого підписання Сторонами Акту приймання-передачі послуг і є підставою для здійснення розрахунків. Такий Акт може бути складений додатково, на прохання будь-якої із Сторін (п. 4.3 Договору № 27042023).
Додатковою угодою № 1 від 19.03.2025 до договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.05.2023 № № 27042023 (далі - Додаткова угода), Сторони, з метою приведення у відповідність дати укладення договору, зазначеної у преамбулі згаданого Договору (27.05.2023) в якій допущена технічна помилка, вирішили вважати правильною датою такого укладання - 27.04.2023 (п. 1 Додаткової угоди).
Також, пунктом 2 Додаткової угоди передбачено, що Виконавець зобов`язується на додаток до актів приймання-передачі наданих послуг надати Замовнику звіти виконавця із зазначенням кожного кандидата, щодо якого Замовником прийняте рішення про працевлаштування (укладання договору), а Замовник зобов`язаний погодити такий звіт.
На виконання умов укладеного Договору № 27042023, Сторонами підписано ряд актів виконаних робіт (послуг), а саме:
- № 1 від 06.06.2023 на загальну суму 127 960,00 грн;
- № 2 від 06.06.2023 на загальну суму 127 960,00 грн;
- № 3 від 21.08.2023 на загальну суму 127 960,00 грн;
- № 4 від 16.11.2023 на загальну суму 135 975,00 грн.
Також, на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано копії звітів про надані послуги від 19.03.2025 № 1, від 19.03.2025 № 2, від 19.03.2025 № 3, від 19.03.2025 № 4, копії резюме кандидатів, наказів про прийняття на роботу, замовлення до Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.04.2023 № 27042023 та платіжних інструкцій, відповідно до яких ТОВ «ТРИТЕЛ» оплатило отримані послуги.
Крім того, судом встановлено, що позивач мав взаємовідносини із ФОП ОСОБА_1 .
Так, з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 поставлено ТОВ «ТРИТЕЛ» товар (мікросхеми), що підтверджується копіями наступних видаткових накладних:
- від 14.03.2022 № 9 на загальну суму 470 400,00 грн;
- від 18.04.2022 № 11 на загальну суму 246 400,00 грн;
- від 15.06.2022 № 14 на загальну суму 268 800,00 грн.
Також, на підтвердження реальності господарських операцій позивач надав копії рахунків на оплату та платіжних інструкцій.
З акта перевірки вбачається, що під час перевірки, що під час перевірки позивачем було надано вищезазначені видаткові накладні від 14.03.2022 № 9, від 18.04.2022 № 11 та від 15.06.2022 № 14. Водночас, відповідач зазначає, що будь яких інших документів по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_1 за перевіряємий період не надано.
Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ «ТРИТЕЛ» подавало заперечення на акт перевірки від 19.03.2025 № 22602/Ж5/26-15-07-01-05-20/ НОМЕР_1 , з яким надавало копії документів, які містяться у матеріалах справи, зокрема, й копії рахунків на оплату та платіжних інструкцій.
Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Згідно із п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Цьому обов`язку кореспондує право посадових осіб органу державної податкової служби при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України.
Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов і Верховний Суд, зокрема, в постановах від 06 серпня 2019 року у справі № 160/8441/18 та від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15, від 13.11.2020 у справі № 813/6364/13-а.
Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо ненадання будь яких інших документів до перевірки, окрім зазначених вище видаткових накладних.
Разом з тим, щодо доводів ГУ ДПС у м. Києві, що ФОП ОСОБА_1 не подано до контролюючого органу податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 4 квартал 2023 року, що свідчить про відсутність декларування та сплати до бюджету єдиного податку по взаємовідносинам із ТОВ «ТРИТЕЛ» за вказаний період, суд зазначає, що платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагенти позивача або інші суб`єкти господарювання, з якими мали відносини контрагенти позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.
Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.
Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.08.2024 у справі № 826/5750/18.
Що стосується доводів відповідача, що у видаткових накладних зазначено «Основний договір», проте такого договору до перевірки не надано, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).
За приписами частини першої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ТРИТЕЛ» укладено з ФОП ОСОБА_1 договір поставки у письмовій формі у спрощений спосіб, тобто шляхом оформлення видаткових накладних. Позивач оплатив отриманий товар, що підтверджується платіжними інструкціями, що спростовує доводи податкового органу про відсутність документального підтвердження господарської операції з поставки товару контрагентом позивача за умови відсутності договору поставки.
Також, ГУ ДПС у м. Києві вказує, що ТОВ «ТРИТЕЛ» не надано до перевірки вказівок, запитів або інших повідомлень, відповідно до яких будуть здійснюватися послуги з підбору фахівців ФОП ОСОБА_2 , та що у наданих актах виконання робіт (послуг) міститься лише найменування наданої послуги, з яких неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали, а також ідентифікувати залучених фахівців.
Так, як встановлено судом, в актах виконаних робіт (послуг) № 1 від 06.06.2023, № 2 від 06.06.2023, № 3 від 21.08.2023, та № 4 від 16.11.2023 вказане найменування послуг, наданих ФОП ОСОБА_2 , а саме, підбір фахівців, що спеціалізуються в сфері інформаційних технологій.
Також, як вказувалося вище, на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано копії звітів про надані послуги від 19.03.2025 № 1, від 19.03.2025 № 2, від 19.03.2025 № 3, від 19.03.2025 № 4, копії резюме кандидатів, наказів про прийняття на роботу, замовлення до Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.04.2023 № 27042023 та платіжних інструкцій, відповідно до яких ТОВ «ТРИТЕЛ» оплатило отримані послуги.
Разом з тим, копії таких документів надавалися ГУ ДПС у м. Києві разом із запереченням на акт перевірки від 19.03.2025 № 22602/Ж5/26-15-07-01-05-20/30488631.
Частиною другою ст. 9 Закону № 996-XIV встановлено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Верховний Суд в постанові від 04.04.2018 у справі № 810/4751/13-а зазначив, що з метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. При цьому ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг та окремих позицій у первинних облікових документах, які не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.
Схожий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.10.2025 у справі № 140/31759/23, від 22.09.2021 у справі № 640/2411/20, від 15.04.2020 у справі № 240/5420/18, а також від 12.02.2020 у справі № 813/3577/13-а та від 22.11.2022 у справі 814/1/18.
Крім того, суд звертає увагу, що контролюючий орган під час проведення перевірки позивача провів зустрічну звірку ФОП ОСОБА_2 , яка у відповідь надала копії первинних документів на підтвердження надання послуг ТОВ «ТРИТЕЛ», що у сукупності із встановленими обставинами свідчить про безпідставність висновків ГУ ДПС у м. Києві щодо нереальності надання зазначених послуг.
Також, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у господарських операціях із вищезазначеними контрагентами позивача розумної економічної причини (ділової мети).
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Тобто, господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 лютого 2024 року у справі № № 813/1777/16.
Судом встановлено, що товари (мікросхеми) отримані від ФОП ОСОБА_1 безпосередньо стосуються діяльності позивача та з пояснень ТОВ «ТРИТЕЛ» використані ним у господарській діяльності, що не спростовано ГУ ДПС у м. Києві.
Крім того, отримані від ФОП ОСОБА_2 сприяли працевлаштуванню ТОВ «ТРИТЕЛ» нових працівників, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, які як встановлено судом, надавалися також під час перевірки.
У зв`язку із зазначеним, суд вважає безпідставними та необґрунтованими висновки ГУ ДПС у м. Києві щодо завищення інших операційних витрат на суму 1 505 455,00 грн.
Також, з акта перевірки вбачається, що ТОВ «ТРИТЕЛ» відносило до складу адміністративних витрат витрати по нарахуванню роялті у сумі 56 047 518,00 грн.
Так, судом встановлено, що 01.10.2015 між ТОВ «БІГОС» (Ліцензіар) та ТОВ «ТРИТЕЛ» (Ліцензіат) укладено ліцензійний договір № В011015 (далі - Договір № В011015), відповідно до якого Ліцензіар надає Ліцензіату, за винагороду, невиключну ліцензію на Програмне забезпечення з метою його використання у виробах/продукції (як складової частини) створених Ліцензіатом, і які в подальшому реалізовуються Ліцензіатом третім особам (п. 2.1 Договору № В011015).
Пунктом 1.1 Договору № В011015 встановлено, що «Програмне забезпечення» або ПЗ - об`єкт інтелектуальної власності, а саме: Операційна система реального часу RTOS TRITEL BSP 8260, який належить Ліцензіару.
Відповідно до п. 5.1 Договору № В011015, за надання ліцензії, передбаченої цим Договором Ліцензіат виплачує Ліцензіару винагороду (роялті).
Згідно із п. 5.2 Договору № В011015, в якості винагороди по даному Договору, Ліцензіат зобов`язується перераховувати на рахунок Ліцензіара 17 839,56 грн (що на момент підписання Договору є еквівалентом 837,71 доларів США) від кожного проданого (реалізованого) Ліцензіатом виробу/продукції.
У відповідності до п. 5.3 Договору № В011015, Ліцензіат щоквартально, (в останній робочий день відповідного кварталу) надає Ліцензіару Довідку/рахунок (додаток 1), де вказано курс НБУ, по якому розраховано розмір винагороди, кількість реалізованої продукції/виробів та сума винагороди, що підлягає оплаті.
Сума, визначена п. 5.2. Договору визначена з урахуванням курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним Банком України станом на день підписання Договору. У випадку його зміни (на момент складання Ліцензіатом відповідної Довідки/рахунку), розмір винагороди Ліцензіара має бути змінений (перерахований) у відповідності зі зміною курсу. Станом на дату підписання Договору Національним Банком України встановлений курс гривні відносно долара США на рівні 21,295635 грн за 1 (один) долар США (п. 5.6 Договору № В011015).
Сторонами укладено ряд додаткових угод до Договору № В011015.
Так, додатковою угодою № 1 від 05.10.2015 до Ліцензійного договору № В011015 від 01.10.2015 внесено зміни в п. 5.2 та п. 5.6 Договору № В011015 виклавши їх у наступній редакції:
« 5.2. В якості винагороди по даному Договору, Ліцензіат зобов`язується перераховувати на рахунок Ліцензіара 10 045,00 грн (що на момент підписання дійсної Додаткової угоди є еквівалентом 475,00 доларів США) від кожного проданого (реалізованого) Ліцензіатом виробу/продукції»;
« 5.6. Сума, визначена п. 5.2. Договору визначена з урахуванням курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним Банком України станом на день підписання Договору. У випадку його зміни (на момент складання Ліцензіатом відповідної Довідки/рахунку), розмір винагороди Ліцензіара має бути змінений (перерахований) у відповідності зі зміною курсу. Станом на дату підписання даної Додаткової угоди Національним Банком України встановлений курс гривні відносно долара США на рівні 21,147443 грн за 1 (один) долар США.»
Додатковою угодою № 3 від 04.06.2018 до Ліцензійного договору № В011015 від 01.10.2015 доповнено вказаний договір пунктом 5.7 в наступній редакції: « 5.7. Ліцензіат може здійснювати оплату Ліцензіару по факту використання ліцензії для реалізації виробів споживачу, в такому разі оплата здійснюється з урахуванням курсу НБУ на дату оплати. При цьому умови пунктів 5.3 та 5.4. Ліцензійного договору, на дану партію виробів не застосовуються».
Відповідно до акта здачі-прийняття від 01.10.2015 Ліцензіар передав, а Ліцензіат прийняв на матеріальному носії вихідні коди ПЗ та технічну документацію, які нададуть можливість останньому здійснювати використання ПЗ з метою визначеною Договором № В011015 від 01 жовтня 2015 року.
ТОВ «ТРИТЕЛ» за період IV квартал 2018 року по грудень 2022 року складало довідки/рахунки щодо обсягів реалізації ліцензій програмного забезпечення (Операційна система реального часу RTOS TRITEL BSP 8260) та розмір винагороди згідно Ліцензійного договору № В011015 від 01.10.2015, у яких вказувався курс гривні відносно долара США, кількість реалізованих ліцензій та сума винагороди, що підлягає оплаті.
Також, 05.10.2015 між ТОВ «БІГОС» (Ліцензіар) та ТОВ «ТРИТЕЛ» (Ліцензіат) укладено ліцензійний договір № В051015 (далі - Договір № В051015), відповідно до якого Ліцензіар надає Ліцензіату, за винагороду, невиключну ліцензію на Програмне забезпечення з метою його використання у виробах/продукції (як складової частини) створених Ліцензіатом, і які в подальшому реалізовуються Ліцензіатом третім особам (п. 2.1 Договору № В051015).
Пунктом 1.1 Договору № В051015 встановлено, що «Програмне забезпечення» або ПЗ - об`єкт інтелектуальної власності, а саме: Операційна система реального часу RTOS TRITEL BSP 860/880/885, який належить Ліцензіару.
Відповідно до п. 5.1 Договору № В051015, за надання ліцензії, передбаченої цим Договором Ліцензіат виплачує Ліцензіару винагороду (роялті).
Згідно із п. 5.2 Договору № В051015, в якості винагороди по даному Договору, Ліцензіат зобов`язується перераховувати на рахунок Ліцензіара 10 256,50 грн (що на момент підписання Договору є еквівалентом 485,00 доларів США) від кожного проданого (реалізованого) Ліцензіатом виробу/продукції.
У відповідності до п. 5.3 Договору № В051015, Ліцензіат щоквартально, (в останній робочий день відповідного кварталу) надає Ліцензіару Довідку/рахунок (додаток 1), де вказано курс НБУ, по якому розраховано розмір винагороди, кількість реалізованої продукції/виробів та сума винагороди, що підлягає оплаті.
Сума, визначена п. 5.2. Договору визначена з урахуванням курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним Банком України станом на день підписання Договору. У випадку його зміни (на момент складання Ліцензіатом відповідної Довідки/рахунку), розмір винагороди Ліцензіара має бути змінений (перерахований) у відповідності зі зміною курсу. Станом на дату підписання Договору Національним Банком України встановлений курс гривні відносно долара США на рівні 21,147443 грн за 1 (один) долар США (п. 5.6 Договору № В051015).
Сторонами укладено ряд додаткових угод до Договору № В051015.
Додатковою угодою № 2 від 04.06.2018 до Ліцензійного договору № В051015 від 05.10.2015 доповнено вказаний договір пунктом 5.7 в наступній редакції: « 5.7. Ліцензіат може здійснювати оплату Ліцензіару по факту використання ліцензії для реалізації виробів споживачу, в такому разі оплата здійснюється з урахуванням курсу НБУ на дату оплати. При цьому умови пунктів 5.3 та 5.4. Ліцензійного договору, на дану партію виробів не застосовуються».
Відповідно до акта здачі-прийняття від 05.10.2015 Ліцензіар передав, а Ліцензіат прийняв на матеріальному носії вихідні коди ПЗ та технічну документацію, які нададуть можливість останньому здійснювати використання ПЗ з метою визначеною Договором № В051015 від 05 жовтня 2015 року.
ТОВ «ТРИТЕЛ» за період ІІ квартал 2018 року по грудень 2022 року складало довідки/рахунки щодо обсягів реалізації ліцензій програмного забезпечення (Операційна система реального часу RTOS TRITEL BSP 860/880/885) та розмір винагороди згідно Ліцензійного договору № В051015 від 05.10.2015, у яких вказувався курс гривні відносно долара США, кількість реалізованих ліцензій та сума винагороди, що підлягає оплаті.
Крім того, 17.10.2022 між ТОВ «БІГОС» (Ліцензіар) та ТОВ «ТРИТЕЛ» (Ліцензіат) укладено ліцензійний договір № В171022 (далі - Договір № В171022), відповідно до якого Ліцензіар надає Ліцензіату, за винагороду, невиключну ліцензію на Програмне забезпечення з метою його використання у виробах/продукції (як складової частини) створених Ліцензіатом, і які в подальшому реалізовуються Ліцензіатом третім особам (п. 2.1 Договору № В171022).
Пунктом 1.1 Договору № В171022 встановлено, що «Програмне забезпечення» або ПЗ - об`єкт інтелектуальної власності, а саме: Програмне забезпечення збору та обробки розвідувальної інформації, який належить Ліцензіару.
Відповідно до п. 5.1 Договору № В171022, за надання ліцензії, передбаченої цим Договором Ліцензіат виплачує Ліцензіару винагороду (роялті).
Згідно із п. 5.2 Договору № В171022, в якості винагороди по даному Договору, Ліцензіат зобов`язується перераховувати на рахунок Ліцензіара 760 730,50 грн (що на момент підписання Договору є еквівалентом 20 802,84 доларів США) від кожного проданого (реалізованого) Ліцензіатом виробу/продукції.
У відповідності до п. 5.3 Договору № В171022, Ліцензіат не рідше ніж один раз на квартал (в останній робочий день відповідного кварталу/місяця) надає Ліцензіару Довідку/рахунок за формою (додаток 1 до Договору), де вказано курс НБУ, по якому розраховано розмір винагороди, кількість реалізованої і оплаченої продукції/виробів та сума винагороди, що підлягає оплаті. Розмір винагороди, яка підлягає сплаті в відповідному кварталі обчислюється за реалізовані та оплачені вироби.
Сума, визначена п. 5.2. Договору визначена з урахуванням курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним Банком України станом на день підписання Договору. У випадку його зміни (на момент складання Ліцензіатом відповідної Довідки/рахунку), розмір винагороди Ліцензіара має бути змінений (перерахований) у відповідності зі зміною курсу. Станом на дату підписання Договору Національним Банком України встановлений курс гривні відносно долара США на рівні 36,5686 грн за 1 (один) долар США (п. 5.6 Договору № В171022).
Відповідно до акта здачі-прийняття від 17.10.2022 Ліцензіар передав, а Ліцензіат прийняв на матеріальному носії вихідні коди ПЗ та технічну документацію, які нададуть можливість останньому здійснювати використання ПЗ з метою визначеною Договором № В171022 від 17 жовтня 2022 року.
Додатковою угодою № 1 від 30.12.2022 до Ліцензійного договору № В171022 від 17.10.2022 внесено зміни в п. 13.1 Договору № В171022 та продовжено його строк дії до 31.03.2023.
Додатковою угодою № 2 від 01.03.2023 до Ліцензійного договору № В171022 від 17.10.2022 внесено зміни в п. 5.2 Договору № В171022 та викладено його в наступній редакції: « 5.2. В якості винагороди по даному Договору, Ліцензіат зобов`язується перераховувати на рахунок Ліцензіара 1 316 469,60 (Один мільйон триста шістнадцять тисяч чотириста пістдесят дев`ять гривень 60 копійок) грн (що на момент підписання цієї додаткової угоди є еквівалентом 36 000,00 доларів США) від кожного проданого (реалізованого) Ліцензіатом виробу/продукції.
Сторони домовились, що:
розмір винагороди по даному договору буде зменшено на 50% в разі використання Програмного забезпечення, що є предметом цього договору в виробах/продукції «Комплекс перешкоджання роботі технічних засобів наземної та повітряної розвідки "Нота"» і буде становити 658 234,80 грн (Шістсот п`ятдесят вісім тисяч двісті тридцять чотири гривні 80 копійок) від кожного проданого (реалізованого) Ліцензіатом такого виробу/продукції;
розмір винагороди по даному договору буде зменшено на 75% в разі використання Програмного забезпечення, що е предметом цього договору в виробах/продукції «Комплекс перешкоджання роботі технічних засобів наземної та повітряної розвідки "Нота" АЛНА 465920.001-13 (Станція "Рупор")» і буде становити 329 117,40 грн (Триста двадцять дев`ять тисяч сто сімнадцять гривень 40 копійок) від кожного проданого (реалізованого) Ліцензіатом такого виробу/продукції.
Сторонами підписано довідки/рахунки щодо обсягів реалізації ліцензій програмного забезпечення (Програмне забезпечення збору та обробки розвідувальної інформації) та розмір винагороди згідно Ліцензійного договору № В171022 від 17.10.2022 за жовтень та грудень 2022 року, у яких вказувалася кількість реалізованих ліцензій та сума винагороди, що підлягає оплаті.
ТОВ «ТРИТЕЛ» відносило до складу адміністративних витрат витрати по нарахуванню роялті на підставі вищезазначених договорів у сумі 56 047 518,00 грн.
Відповідач зазначає, що до адміністративних витрат відносяться загальногосподарські витрати спрямовані на обслуговування та управління підприємством. Згідно умов Ліцензійних договорів: Програмне забезпечення збору та обробки розвідувальної інформації, Операційна система реального часу RTOS TRITEL BSP 8260, Операційна система реального часу RTOS TRITEL BSP 860/880/885, які належать Ліцензіару використовуються у виробах/продукції (як складова частина), що не є адміністративними витратами, які спрямовані на обслуговування та управління підприємством.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (далі - П(С)БО 16).
Відповідно до п. 5 П(С)БО 16, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Згідно із п. 6 П(С)БО 16, Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Пунктом 7 П(С)БО 16 встановлено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
У відповідності до п. 17 П(С)БО 16, витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.
Пунктом 18 П(С)БО 16 визначено, що до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:
загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо);
витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу;
витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);
винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо);
витрати на зв`язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо);
амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;
витрати на врегулювання спорів у судових органах;
податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг);
плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов`язані з купівлею-продажем валюти;
інші витрати загальногосподарського призначення.
Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 № 291 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за № 893/4186 (далі - Інструкція № 291) передбачено, що рахунки класу "Витрати діяльності" застосовуються для узагальнення інформації про витрати операційної, інвестиційної, фінансової та іншої діяльності підприємства. Основні вимоги до визнання, складу та оцінки витрат викладені в Національному положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 "Витрати".
За дебетом рахунків цього класу відображаються суми витрат, за кредитом - списання суми витрат у кінці звітного року або щомісяця на рахунок 79 "Фінансові результати".
Відповідно до рахунку 92 «Адміністративні витрати» Інструкції № 291, на рахунку 92 "Адміністративні витрати" відображаються загальногосподарські витрати, пов`язані з управлінням та обслуговуванням підприємства.
За дебетом рахунку 92 "Адміністративні витрати" відображається сума визнаних адміністративних витрат, за кредитом - списання на рахунок 79 "Фінансові результати".
До загальногосподарських витрат, зокрема, належать витрати на утримання адміністративно-управлінського персоналу, витрати на їх службові відрядження, витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського призначення (оренда, амортизація, ремонт, комунальні послуги), охорона, юридичні, аудиторські, транспортні послуги, поштово-телеграфні, канцелярські витрати, сума податків, зборів (обов`язкових платежів).
Аналітичний облік ведеться за статтями витрат.
З наведеного слідує, що до адміністративних витрат включаються, зокрема, витрати, пов`язані з обслуговуванням підприємства.
Суд погоджується із доводами позивача, що витрати на нарахування роялті на користь ТОВ «БІГОС» відносяться до інших витрат загальногосподарського призначення пов`язаних з обслуговуванням діяльності підприємства.
Разом з тим, суд звертає увагу, що у разі, якщо відповідачем за висновками перевірки ТОВ «ТРИТЕЛ» встановлено завищення адміністративних витрат, то у такому разі мало б бути встановлено й заниження інших витрат товариства на аналогічну суму, що у будь якому разі відносило б суму у розмірі 56 047 518,00 грн до витрат, пов`язаних з операційною діяльністю, що в свою чергу не мало б впливу на фінансовий результат до оподаткування.
З матеріалів справи слідує, що ГУ ДПС у м. Києві не заперечує факту понесення витрат ТОВ «ТРИТЕЛ» на суму 56 047 518,00 грн та лише вказує, що програмне забезпечення не є адміністративними витратами. Разом з тим, ні в акті перевірки, ні під час судового розгляду відповідачем не зазначалося, що вказані витрати неможливо віднести до складу будь яких інших витрат, та що такі витрати не можуть бути враховані у бухгалтерському та податковому обліку товариства.
Основні вимоги до форми та змісту акта (довідки) документальної перевірки, інформативних додатків до акта (довідки) документальної перевірки, порядку його (її) підписання, реєстрації та зберігання визначаються Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 20 серпня 2015 року № 727 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745 (далі - Порядок № 727).
Відповідно до п. 3 розд. ІІ Порядку № 727, акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).
Згідно із пп. 2 п. 4 розд. ІІІ Порядку № 727, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема, викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 86.10 статті 86 ПК України встановлено, що в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.
Таким чином, з аналізу вищезазначеного, суд вважає безпідставними висновки акта перевірки про завищення ТОВ «ТРИТЕЛ» інших операційних витрат, та як наслідок, заниження фінансового результату до оподаткування у загальній сумі 56 047 518,00 грн.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 25.04.2025 № 00381810701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 10 379 763,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 805 173,00 грн.
Крім того, перевіркою встановлено порушення граничного строку реєстрації розрахунку коригування від 18.09.2024 № 2 до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, строком на 4 календарних днів (дата реєстрації - 09.10.2024).
Відповідно до п. 192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:
постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;
отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.
Згідно із п. 201.10 ст. 201 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, зокрема, для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Законом № 2876-IX, який набрав чинності 08 лютого 2023 року, підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктами 89 та 90, якими на період дії воєнного стану збільшено строки реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних/розрахунків коригування та зменшено розміри штрафних санкцій за їх порушення.
Так, відповідно до пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків: для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача-платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 28 квітня 2020 року у справі № 810/198/16 та від 03 березня 2023 року у справі № 300/1765/19, отримувач-платник податку має можливість зареєструвати розрахунок коригування за умови виконання постачальником свого обов`язку зі своєчасного надіслання складеного ним розрахунку коригування на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг отримувачу.
У постановах від 23 січня 2025 року у справі № 280/4889/24 та від 12 березня 2025 року у справі № 160/12120/24 Верховний Суд вказав, що строки реєстрації розрахунку коригування, в якому передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, обраховуються від дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем), а не від дати складання такого розрахунку.
В розвиток наведених підходів та з огляду на зміни у законодавстві Верховний Суд у постанові від 12 березня 2025 року у справі № 380/3834/24 зазначив, що для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної на отримувача-платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, відлік строку на їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних розпочинається відповідно до змісту пункту 201.10 статті 201 та пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України саме з дня отримання відповідного розрахунку коригування.
Формулювання «з дня отримання», що міститься у наведених вище нормах є чітким і вказує на те, що відлік строку починається з моменту, коли розрахунок коригування надійшов до покупця, а не з дати його складання чи іншої події. Ці норми не містять нечітких чи умовних конструкцій, які могли б ускладнити їх розуміння чи їх застосування.
Такий підхід до правозастосування обумовлений тим, що відповідно до вищенаведених положень законодавства розрахунок коригування складається безпосередньо продавцем/постачальником, після чого направляється покупцю/отримувачу послуг, який здійснює його реєстрацію. Покупець не впливає на дату складання розрахунку коригування продавцем та на факт його надсилання, тому виправданим є підхід законодавця щодо обчислення строку реєстрації розрахунків коригування саме з дати їх отримання.
Оскільки розрахунок коригування є документом, що ініціюється та формується виключно постачальником, покупець не може нести відповідальність за затримки, які виникають до моменту отримання цього документа. Не покладає на нього такої відповідальності і чинне законодавство.
Отже, строк для реєстрації розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних має обчислюватися за приписами положень пункту 201.10 статті 201 ПК України та пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України саме з моменту фактичного надходження розрахунку коригування до покупця. В іншому випадку застосування санкцій до покупця за дії, на які він об`єктивно не міг вплинути, порушує його права та створює необґрунтоване адміністративне навантаження, що суперечить меті податкового законодавства забезпеченню справедливого та збалансованого підходу до всіх учасників правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.06.2026 у справі № 320/25851/24.
Так, з акта перевірки вбачається, що відповідачем встановлено порушення граничних строків реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.09.2024 № 2 (дата реєстрації 09.10.2024, кількість днів затримки - 4, сума ПДВ за ПН/РК - (-) 357 029,36 грн).
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ДІСІЕНСІ», яке забезпечує працездатність комп`ютерної програми «Арт-Звіт Pro», за допомогою якої користувачі надають звіти до контролюючих органів, листом від 09.04.2025 № 1/09.04.25 у відповідь на лист позивача від 02.04.2025 № 286 повідомило, що ТОВ «ТРИТЕЛ» 08.10.2024 отримало розрахунок коригування № 2 від 18.09.2024 від ТОВ «ГРАТІС» та 09.10.2024 відправило його на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних.
Вказані обставини підтверджуються також додатками до листа ТОВ «ДІСІЕНСІ» від 09.04.2025 № 1/09.04.25.
Суд зазначає, що в акті перевірки не наведено жодних відомостей щодо дати отримання позивачем відповідного розрахунку коригування, що свідчить про неповноту дослідження контролюючим органом фактичних обставин, що мають істотне значення в цій ситуації.
Разом з тим, суд зазначає, що вся необхідна інформація про момент надходження розрахунків коригування, дату їх прийняття та реєстрації міститься в Єдиному реєстрі податкових накладних та інформаційних системах ДПС, доступ до яких контролюючий орган має у повному обсязі.
Таким чином, з наявних матеріалів слідує, що відповідачем не доведено, а платником податків спростовано порушення останнім граничних термінів реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.09.2024 № 2, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 25.04.2025 № 00381870701, яким застосовано штраф у розмірі 7 140,59 грн, у зв`язку із чим, таке підлягає скасуванню.
Також, ГУ ДПС у м. Києві встановлено, що ТОВ «ТРИТЕЛ» не подано (несвоєчасно подано) до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП щодо оренди/суборенди нежитлових приміщень та автомобілів, придбання автомобіля, через які провадиться діяльність, перелік яких наведено у розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 25.04.2025 № 00381690701.
Відповідно до п. 63.1 ст. 63 ПК України, облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно із п. 63.3 ст. 63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
Отже, одним із способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Застосовуючи наведені норми права, Верховний Суд у постановах від 21.07.2020 у справі № 826/14197/17, від 11.04.2023 у справі № 260/2584/21 дійшов висновку, що платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
У відповідності до п. 117.1 ст. 117 ПК України, неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за № 1562/20300 (далі - Порядок № 1588).
Пунктом 8.1 розділу VIII Порядку № 1588 встановлено, що платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.
За приписами п. 8.2 розд. VIII Порядку № 1588, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.
Відокремлені підрозділи юридичної особи подають інформацію про об`єкти оподаткування, що знаходяться на їх балансі.
Юридична особа інформує про всі об`єкти оподаткування крім тих, відомості щодо яких надані до відповідних контролюючих органів відокремленими підрозділами такої юридичної особи.
Заява про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
Основною метою запровадження форми № 20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).
У заяві за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду (п. 8.4 Порядку № 1588).
Тобто, заява за формою № 20-ОПП є складовою облікових даних платника податків, оскільки стосується об`єктів оподаткування та/або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ТРИТЕЛ» не заперечує факту неподання заяви за формою № 20-ОПП та зазначає, що товариство прийняло рішення не розголошувати дані про його місце знаходження і майна, у зв`язку з тим, що ТОВ «ТРИТЕЛ» є суб`єктом господарської діяльності, основна номенклатура продукції якого включена до Реєстру виробників продукції, робіт і послуг оборонного призначення, що ведеться Міністерством економічного розвитку і торгівлі України (наказ Мінекономіки від 25.07.2011 № 608ДСК зі змінами та доповненнями).
Водночас, суд критично ставиться до вказаних доводів позивача, у зв`язку із тим, що повідомлення за формою № 20-ОПП подається до контролюючого органу саме з метою отримання інформації від платників податків про об`єкти оподаткування та/або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль. 
ПК України не містить виключень, щодо неподання зазначеної вище заяви, що свідчить про порушення позивачем пункту 63.3 статті 63 ПК України, що є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 117.1 статті 117 ПК України.
Оскільки позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування та/або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП, до контролюючого органу не подавалися, суд доходить висновку про те, що застосування до ТОВ «ТРИТЕЛ» штрафних санкцій у розмірі 8 160,00 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 25.04.2025 № 00381690701, є правомірним.
Зазначений підхід відповідає позиції Верховного Суду у подібній категорії спорів, яка викладена, зокрема, але не виключно у постановах від 19.02.2026 у справі № 580/12767/24 та від 11.04.2023 у справі № 260/2584/21.
Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 25.04.2025 № 00381690701, від 25.04.2025 № 00381810701 та від 25.04.2025 № 00381870701, а тому такі рішення підлягають скасуванню.
Водночас, податкове повідомлення-рішення від 25.04.2025 № 00381890701 є правомірним та скасуванню не підлягає.
Інші доводи учасників справи є такими, що вивчені судом та не спростовують вищенаведених висновків суду.
Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.
Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем сплачено судовий збір на суму 24 224 грн 00 коп.
Враховуючи зазначене, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 24 206 грн 35 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві.
Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИТЕЛ» - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 25.04.2025 № 00381810701.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 25.04.2025 № 00381870701.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 25.04.2025 № 00381890701.
В задоволені інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИТЕЛ» (код ЄДРПОУ 30488631, місцезнаходження: 03151, місто Київ, вулиця Святослава Хороброго, будинок 7, офіс 2) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ 44116011, місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 24 206,35 грн (двадцять чотири тисячі двісті шість гривень тридцять п`ять копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.