Справа № 199/8526/24
Провадження № 2/202/353/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі 
головуючого: судді Мариніна О.В.
за участі: секретаря судового засідання Пєшкічевої А.Ю. 
представника позивача Ревякіної Н.М.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості квартири,-

ВСТАНОВИВ:
Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради грошову компенсацію вартості квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1 929 666,90 грн, а також покласти на відповідача судові витрати.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що житловий будинок літ. А-4-5 по АДРЕСА_2 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпра на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 № 11/13. Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02.08.2021 № 3/9-3475 позивача повідомлено, що за архівними даними приватизаційних справ Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадян шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 , а розпорядженням № 2/54-07 від 15.01.2007, на яке міститься посилання у Свідоцтві про право власності ОСОБА_1 , за твердженням позивача, передавалася інша квартира — АДРЕСА_3 , на ім`я ОСОБА_3 .
На цій підставі позивач вважає, що квартира АДРЕСА_1 вибула з комунальної власності неправомірно, "саме на підставі незаконних дій ОСОБА_1 ", яка в подальшому відчужила її за договором купівлі-продажу від 01.06.2021 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які діяли як законні представники малолітнього ОСОБА_6 . 
Оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2022 у справі № 199/10168/21, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.03.2023 та постановою Верховного Суду від 27.06.2024, у задоволенні позову Дніпровської міської ради про витребування зазначеної квартири з володіння ОСОБА_6 відмовлено з мотивів набуття ним статусу добросовісного набувача, позивач вважає належним способом захисту стягнення з відповідача грошової компенсації вартості майна відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду щодо аналогії закону (стаття 8 ЦК України) та висновків, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 205/6482/19, від 24.05.2023 у справі № 202/3068/20, від 11.04.2024 у справі № 756/16117/21.
Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, подала відзив, у якому зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належала їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 березня 2007 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням № 2/54-07 від 14.03.2007. Право власності зареєстровано комунальним підприємством "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" (КП "ДМБТІ") та записано у реєстрову книгу № 123п за реєстровим № 73, що підтверджується, окрім самого Свідоцтва, також офіційним листом КП "ДМБТІ" ДМР від 27.05.2021 № 6178, наданим на запит нотаріуса саме для цілей вчинення правочину.
Позивач у позовній заяві не заявляє вимог про визнання недійсним Свідоцтва про право власності від 14.03.2007 та/або розпорядження № 2/54-07, на підставі яких відповідач набула право власності, а відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено судом; такого рішення суду щодо відповідача не існує.
Крім того, відповідач зазначає, що постановою Верховного Суду від 27.06.2024 у справі № 199/10168/21, ухваленою за участю тих самих осіб щодо того самого об`єкта нерухомості, встановлено обставину, що відсутність інформації в архівних даних Департаменту житлового господарства щодо приватизації квартири АДРЕСА_4 має лише інформативний характер і не є належним та допустимим доказом недійсності Свідоцтва про право власності від 14.03.2007; відповідних доказів на підтвердження протиправності набуття права власності відповідачем позивач за первісним позовом не надав, а судами зроблено висновок, що майно не є власністю територіальної громади в особі Дніпровської міської ради та не вибуло поза волею громади. 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі, в якій брали участь ті самі особи, не доводяться під час розгляду іншої справи.
Відповідач також зазначила, що на момент вчинення правочину купівлі-продажу від 01.06.2021 усі необхідні перевірки права відповідача на відчуження майна були здійснені уповноваженими органами: нотаріусом — на підставі Свідоцтва про право власності та інформації з відповідних реєстрів; органом опіки та піклування — надано згоду на вчинення правочину щодо набуття права власності на майно малолітньою особою; відділом обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради листом від 31.05.2021 № 14/5-8026 надано інформацію про зареєстрованих у квартирі осіб. Жодних застережень щодо права відповідача на відчуження майна станом на дату вчинення правочину не існувало.
Відповідач також вказує на суперечність у даних, наданих самим позивачем та підпорядкованим йому комунальним підприємством: листом КП "ДМБТІ" ДМР від 27.05.2021 № 6178 (наданим саме для цілей вчинення оспорюваного правочину) підтверджено наявність запису про право власності ОСОБА_1 у реєстровій книзі № 123п за реєстровим № 73, тоді як листом того самого підприємства від 25.04.2025 № 4408, складеним вже під час розгляду цієї справи, зазначено про відсутність такого запису. 
Вважає, що подібна розбіжність у відомостях, які веде і за які відповідає виключно комунальне підприємство, засноване й підпорядковане самій Дніпровській міській раді, не може тлумачитися на шкоду добросовісній особі, яка на час вчинення правочину покладалася на офіційно надану цим підприємством інформацію.
Відповідач заперечила проти розміру заявленої компенсації, зазначивши, що надана позивачем довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-20240912-0008400774 від 12.09.2024 є неналежним і недопустимим доказом, оскільки відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого Фондом державного майна України, така довідка формується автоматизованою системою виключно для цілей оподаткування доходу від продажу об`єктів нерухомості (стаття 172 Податкового кодексу України) і не замінює звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"; крім того, така довідка є чинною протягом 30 календарних днів з дня її формування, тобто до 12.10.2024, і на момент розгляду справи вже втратила чинність, а сама оцінка проведена без огляду та перевірки стану квартири.
Крім того, відповідач заявила про застосування наслідків спливу позовної давності, зазначивши, що право власності відповідача на квартиру виникло у 2007 році, а орган місцевого самоврядування через підпорядковане йому комунальне підприємство — балансоутримувача будинку (КП "ДМБТІ" ДМР) — мав об`єктивну можливість знати про обставини набуття відповідачем права власності протягом майже 18 років, що набагато перевищує загальну трирічну позовну давність, встановлену статтею 257 ЦК України.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив таке.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О., зареєстрований в реєстрі за № 228 (копія якого також надана Державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області листом від 06.10.2025 № 1743/01-21), за яким відповідач по справі ОСОБА_1 (продавець) відчужила квартиру на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які діяли як законні представники малолітнього ОСОБА_6 (покупець); згідно з пунктом 1.3 договору квартира належала продавцю на підставі того самого Свідоцтва від 14.03.2007; /а.с.201-203/.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2022, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.03.2023 та постановою Верховного Суду від 27.06.2024 у справі № 199/10168/21, в задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_6 про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння відмовлено в повному обсязі./ а.с.151-172/.
Судом досліджено надані сторонами докази, зокрема:
Свідоцтво про право власності на житло від 14.03.2007, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження № 2/54-07 від 14.03.2007, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;
Лист КП "ДМБТІ" ДМР від 27.05.2021 № 6178, яким підтверджено, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі щодо зазначеної квартири містяться відомості про право власності ОСОБА_1 на підставі вказаного Свідоцтва, зареєстроване в реєстровій книзі № 123п за реєстровим № 73;
Договір купівлі-продажу квартири від 01.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О., зареєстрований в реєстрі за № 228 (копія якого також надана Державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області листом від 06.10.2025 № 1743/01-21), за яким ОСОБА_1 (продавець) відчужила квартиру на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які діяли як законні представники малолітнього ОСОБА_6 (покупець); згідно з пунктом 1.3 договору квартира належала продавцю на підставі того самого Свідоцтва від 14.03.2007; /а.с.201-203/
Лист відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради від 31.05.2021 № 14/5-8026;
лист Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02.08.2021 № 3/9-3475 про відсутність в архівних даних Департаменту інформації щодо приватизації квартири АДРЕСА_4 ;/а.с121/
лист КП "ДМБТІ" ДМР від 25.04.2025 № 4408, яким, на відміну від листа цього ж підприємства від 27.05.2021, зазначено про відсутність реєстрації права власності та запису в реєстровій книзі № 123п за реєстровим № 73;
рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2022, постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.03.2023 та постанову Верховного Суду від 27.06.2024 у справі № 199/10168/21, якими у задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_6 про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння відмовлено в повному обсязі. 
довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-20240912-0008400774 від 12.09.2024.
Лист Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 12.07.2021 № 3/9-3230 відповідно до якого , департамент повідомляє директора правового департаменту про те, що: згідно з листом КП «ДМБТІ» ДМР від 07.08.2020 № 8753 квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра; за даними картотеки реєстрації місця проживання ОСОБА_7 , зареєстрована за вказаною адресою, померла і знята з реєстрації 31.05.2021; за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.07.2021 квартира АДРЕСА_4 зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2021.
Лист Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02.08.2021 № 3/9-3475 (на ім`я ОСОБА_8 , у відповідь на запит від 26.07.2021 № 4/8-1195)
Департамент повідомляє, що є органом приватизації житлового фонду територіальної громади; за архівними даними приватизаційних справ Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 ; будинок АДРЕСА_2 прийнято до комунальної власності рішенням виконкому міської ради від 20.05.2004 № 1435; розпорядженням органу приватизації від 15.01.2007 № 2/54-07 передано у власність квартиру АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 .
Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 259401329 від 01.06.2021. Довідка не містить будь-яких відомостей про обтяження, заборони чи спори щодо квартири АДРЕСА_1 , тобто на момент вчинення правочину відсутність права на відчуження квартири не була і не могла бути виявлена нотаріусом за офіційними даними Державного реєстру.
Свідоцтво про право власності на житло від 14.03.2007 (видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження № 2/54-07 від 14.03.2007) Повторний примірник документа, вже наявного в матеріалах справи — підтверджує право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,7 кв.м.
Лист КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 27.05.2021 № 6178 (на ім`я ОСОБА_1 , у відповідь на запит від 20.05.2021, вх. № 15/04895)
КП «ДМБТІ» ДМР офіційно повідомляє відповідача про те, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_5 містяться відомості про право власності ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 14.03.2007, зареєстроване КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 123п за реєстровим № 73.
Лист КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 16.01.2026 № 403 (на ім`я в.о. директора департаменту правового забезпечення ДМР Дикій Н., у відповідь на запит від 06.01.2026 № 4/8-18) КП «ДМБТІ» ДМР повідомляє, що лист від 27.05.2021 № 6178 з інформацією про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 цим комунальним підприємством не оформлювався та не видавався.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладається на позивача.
Суд виходить з того, що станом на дату вчинення оспорюваних дій (14.03.2007 -набуття права власності відповідачем; 01.06.2021 - відчуження квартири) відповідач діяла на підставі чинного, не скасованого та не визнаного недійсним в судовому порядку правовстановлюючого документа - Свідоцтва про право власності на житло від 14.03.2007, виданого уповноваженим на той час органом приватизації, право власності за яким було офіційно зареєстроване комунальним підприємством "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" - юридичною особою, засновником і власником якої є сама Дніпровська міська рада. 
Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено законом або не встановлено рішенням суду. Позивач у цій справі не заявляє й ніколи не заявляв вимог про визнання недійсним зазначеного Свідоцтва чи розпорядження № 2/54-07, а тому презумпція правомірності набуття відповідачем права власності є не спростованою.
Суд враховує, що постановою Верховного Суду від 27.06.2024 у справі № 199/10168/21 за участю Дніпровської міської ради та щодо того самого об`єкта нерухомості вже було встановлено, що відсутність в архівних даних Департаменту житлового господарства інформації про приватизацію квартири АДРЕСА_4 не є належним та допустимим доказом недійсності набуття ОСОБА_1 права власності, а сама квартира не є власністю територіальної громади і не вибула з володіння територіальної громади поза волею останньої. 
Верховний Суд вказав у своєї Постанові по цієї справі /а.с.169/ що «Разом з тим, відсутність інформації з архівних даних щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 не може бути розцінена як належний та допустимий доказ на підтвердження обставин, на які посилається позивач за первісним позовом, оскільки має лише інформативний характер та не підтверджує недійсність свідоцтва про право власності від 14 березня 2007 року, видане УЖГ Дніпровської міської ради на підставі розпорядження № 2/54-07.» (с)
Суд враховує ці факти, встановлені Верховним Судом, як преюдиційні і не може переоцінювати їх, і таким чином вважає, що лист Департаменту житлового господарства про відсутність архівних даних не є доказом недійсності Свідоцтва про право власності від 14.03.2007р. 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України ці обставини не підлягають повторному доведенню в межах цієї справи.
Надана позивачем розбіжність між листом КП "ДМБТІ" ДМР від 27.05.2021 № 6178, яким на запит, зроблений саме з метою вчинення оспорюваного правочину, підтверджено реєстрацію права власності відповідача, та листом того самого підприємства від 25.04.2025 № 4408, яким під час розгляду цієї справи заперечується наявність відповідного запису, не може розглядатись судом як доказ протиправності дій відповідача. 
Комунальне підприємство "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" є підприємством, засновником, власником та розпорядником майна якого є сама Дніпровська міська рада — позивач у цій справі. Наявність внутрішньої суперечності між документами, виданими у різні часи одним і тим самим комунальним підприємством територіальної громади, є виключно наслідком організації діловодства та обліку самого позивача (через підпорядковане йому підприємство), а не наслідком будь-яких дій чи бездіяльності відповідача, яка станом на дату вчинення правочину не мала і не могла мати підстав сумніватися в достовірності офіційно наданої їй/нотаріусу інформації про належність їй права власності.
Суд враховує правову позицію, викладену Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04, рішення від 20.10.2011), відповідно до якої, у контексті принципу "належного урядування", у випадках, коли йдеться про майнове право, державні органи повинні діяти вчасно та у належний і якомога послідовніший спосіб, необхідність виправлення попередньої помилки не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків за рахунок особи, що діяла добросовісно.
Аналогічний підхід застосовано у практиці Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 та у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 дійшла висновку, що добросовісна особа, яка набуває майно, вправі покладатися на відомості, що містяться у відповідних реєстрах та документах, які ведуться уповноваженими органами, а добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб, у тому числі порушеннями, допущеними органами й підприємствами, спеціально призначеними для ведення обліку та запобігання зловживанням при вчиненні правочинів з нерухомим майном; конструкція, за якою добросовісна особа втрачає гарантії свого статусу та змушена самостійно шукати способи компенсації втрат, є неприйнятною та покладає на таку особу індивідуальний і надмірний тягар.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено ані протиправності дій відповідача при набутті та подальшому відчуженні квартири, ані наявності підстав для покладення на відповідача майнової відповідальності за розбіжності, що виникли у документах й реєстрах самого позивача та підпорядкованих йому комунальних підприємств.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, компенсації за рахунок відповідача не підлягають та залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 257, 261, 267, 328 Цивільного кодексу України, суд —

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості квартири - відмовити повністю.
Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2026р.

Суддя        О.  В.  Маринін