Справа № 570/2596/26
Номер провадження 2/570/2269/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року м. Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Таргонія М.В., з участю секретаря судового засідання Ганцева В.В., представника позивача адвоката Антонцєвої І.І., представника відповідача адвоката Каліннікова М.О. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и в :
Позивач через свого представника адвоката Антонцєву І.І. звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.05.2026 р. до досягнення повноліття та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що сторони мають спільну дитину: малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не приймає належної участі в утриманні дитини, хоча має фінансову можливість, оскільеки є працездатним, проходить військову службу та отримує грошове забезпечення. Тих коштів, які відповідач добровільно недостатньо для належного утримання дитини. Крім загальних витрат на утримання дитини, значні кошти витрачаються на (додаткове) навчання та (стоматологічне) лікування дитини. Також зазначено, що позивач не має можливості самостійно утримувати дитину із урахуванням в т.ч. і її (позивача) стану здоров`я. Сторонам не вдається досягти згоди щодо суми коштів, які має надавати відповідач позивачу для утримання дитини, тому позивачем пред`явлено вказані вимоги.
У відзиві на позовну заяву поданого представником відповідача (після оформлення 26.06.2026 р. відповідного доручення Західним міжоегіональним центром з надання безоплатної надання правничої допомоги) зазначено про часткове визнання позову, а саме щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Зазначено, що відповідач є військовослужбовцем, намагався забезпечувати дитину та добровільно здійснював перекази на рахунок позивача в сумі 4000 грн., 5000 грн., 6000 грн., 7400 грн. та своєму сину 10000 грн. Розмір його грошового забезпечення у в/ч за травень-червень 2026 року складав 42986,86 грн. Представник відповідача просить врахувати вказані обставини при визначенні розміру аліментів, та щодо судових витрат також і те, що відповідач є учасником бойових дій.
В судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача зазначила про розгляд справи без участі позивача. Позов підтримала повністю, покликаючись на підстави та обґрунтування викладенні в позовній заяві. Доповнила, вказуючи сумнів щодо наявності у відповідача захворювання, а також зазначила про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, за яке до нього застосовано стягнення у виді штрафу у значному розмірі. Загалом просила задоволити пред`явлені вимоги повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача зазначив про розгляд справи без участі відповідача, який перебуває на військовій службі та не має можливості приймати участь в судовому засіданні. Зазначив про часткове визнання позову в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), із підстав та обґрунтувань, аналогічних викладеному у відзиві. Доповнив, що вважає явно завищеним розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, пред`явлений позивачем, незважаючи навіть на необхідність додаткового навчання та лікування дитини, оскільки такі додаткові витрати, у разі їх належного підтвердження, підлягають окремому стягненню в порядку ст. 185 СК України, а не в порядку ст. 181-183 СК України, що зазначені підставою даного позову. Також звернувся про зменшення витрат на правову допомогу, вказуючи що сума 10000 грн. є неспівмірною зі складністю даної справи та неолбхідністю врахувати пропорційність розміру вимог, що підлягають задоволенню. 
З`ясувавши обставини, дослідивши докази, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення частково.
Матеріалами справи встановлено, що 18.07.2015 р. сторони зарестрували шлюб (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 12.04.2016 р. відповідач є батьком, а позивач - матір`ю дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10 зворот аркуша). Відповідач є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення у в/ч за травень-червень 2026 року складав 42986,86 грн. (а.с. 67, 77-80).
Позивач здійснює не лише поточні витрати на утримання неповнолітньої дитини, але й суттєві витрати на лікування дитини, навчання у школі та в позаурочний час додатково (а.с. 16-24, 41-48). Відомості про стан здоров`я неповнолітньої дитини (а.с. 24 зворот - 31). Також і на своє лікування позивач змушена витрачати кошти (відомості про стан здоров`я позивача, її доходи, т (33 зворот - 40, 33). Крім того, позивач зазначила про оренду нею для проживання із дитиною квартири в м. Рівне (а.с. 31 зворот - 32 зворот). 
Щодо майнового стану відповідача позивачем надано також відомості про перебування у його власності двох земельних ділянок з кадастровими номерами: 5624681500:01:003:0182 та 5624681500:04:013:0010 (а.с. 48 зворот - 49).
Також встановлено, що в лютому 2025 р. відповідач здійснив переказ коштів на рахунок неповнолітнього ОСОБА_3 в смуі 10000 грн., та рахунок позивача в період кввітень-червень 2026 року із зазначеним призначенням платежу аліменти - в загальній сумі 22512, 57 грн. (а.с. 68-72).
Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р. (принцип 6) проголошено, що дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Суд погоджується із доводами позивача, що відповідач як батько зобов`язаний брати участь у матеріальному забезпеченні дитини.
Разом із тим, суд враховує, що відповідач свій обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина не заперечував, позов визнав частково та погодився на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), що відповідає вимогам закону та забезпечує баланс інтересів дитини і платника аліментів.
Оцінюючи заявлені позовні вимоги у сукупності з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини доходу відповідача, не є достатніми для задоволення позову в повному обсязі.
Посилання позивача на стан здоров`я дитини, необхідність її постійного лікування та обстеження, у даному випадку не можуть бути покладені в основу визначення розміру аліментів у заявленому розмірі, оскільки відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України витрати, викликані особливими обставинами, зокрема хворобою дитини, є додатковими витратами на дитину, які мають самостійний предмет доказування та можуть бути стягнуті окремо від аліментів. 
Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 наголосив, що стаття 185 СК України застосовується лише у разі доведення існування особливих обставин, а не будь-яких витрат на дитину. Визначаючи розмір аліментів, суд не може підміняти механізм стягнення додаткових витрат, передбачений статтею 185 СК України.
Також суд відхиляє посилання позивача на власний стан здоров`я як підставу для збільшення розміру аліментів, оскільки предметом розгляду є вимога про стягнення аліментів на утримання дитини, тоді як питання утримання одного з батьків регулюється іншими нормами Сімейного кодексу України.
Крім того, суд зазначає, що оцінка доцільності чи недоцільності укладення відповідачем кредитного договору, застсоування до нього адміністративниого стягнення не є предметом розгляду у цій справі. Предметом спору є визначення розміру аліментів на утримання дитини, а тому саме по собі існування кредитних та/або зобов`язань чи суб`єктивна оцінка представником позивача причин їх виникнення не є юридично значущою обставиною для вирішення цього спору.
Враховуючи вік дитини, обов`язок обох батьків брати участь у її утриманні, відсутність доказів, які б свідчили про наявність виключних обставин для визначення аліментів саме у розмірі 1/2 частини доходу відповідача, а також беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу, у даному мвипадку суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення аліментів саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судові витрати.
За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Реалізуючи своє право на отримання професійної правничої допомоги, 25.05.2026 р. між адвокатом Антонцєвою І.І. та позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги №14. Повнота та належність виконання зобов`язань за договором про надання правничої допомоги підтверджується письмовими доказами (копія акту №1 про оплату до договору про надання правничої допомоги від 25.05.2026 р. №14) за змістом якого сторони визначили вид наданої правової допомоги, детальний її опис та обсяг, а також засвідчили відсутність у сторін договору будь-яких заперечень та зауважень з приводу його виконання.
Згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Вартість правничої допомоги та порядок її оплати сторонами передбачено укладеному договорі.
Саме наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.
Витрати на професійну правничу допомогу становлять 10000 грн., які представник позивача просить стягнути з відповідача.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При цьому, суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на складність справи, розмір суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягала стягненню з відповідача, матеріальне становище відповідача, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 3500 грн., яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі.
У зв`язку з тим, що позавач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у даному випадку витрати на судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст. 180-201 СК України, ст.ст. 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 травня 2026 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 3 500 грн.
Судові витрати на судовий збір компенсуються за рахунок держави.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 17 липня 2026 р.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , IBAN рахунок у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Таргоній М.В.