ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1386/24  Номер провадження 22-ц/814/224/26	Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю. О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,
за участю секретаря Сальної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування
за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвоката Вовненко Оксани Вікторівни на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У липні 2024 року позивач звернувся до місцевого суду із вказаним позовом, у якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку у розмірі спадкового майна, а саме:
- частку земельної ділянки з кадастровим номером 5323480900:00:004:0418 площею 5,7438 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- частку земельної ділянки з кадастровим номером 5323480900:00:004:0343 площею 4,7720 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- частку від 1/6 частки (1/24 від усієї первинної площі) приватизованої земельної ділянки площею 4,7 га (пай № НОМЕР_1 ), розташована на території бувшої Галущиногреблянської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (на даний час Драбинівська сільська рада Полтавського району Полтавської області) з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на даний час знаходиться на земельній ділянці зі сформованим кадастровим номером 5323480900:00:004:0038 площею 1,0466 га, в якому частки - земельна ділянка належна спадкодавцю ОСОБА_6 та - земельна ділянка належна ОСОБА_2 , як спадкоємцю померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7 , яка проживала в с.Мушина Гребля Полтавського району Полтавської області.
За життя ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений секретарем Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 13.06.2019 року, зареєстрований в реєстрі за №337, згідно якого на користь його брата ОСОБА_4 було заповідано все її майно.
Крім цього, на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бардіновою В.В. 24.12.2019 року зареєстрованого в реєстрі за №1282, приватизована земельна ділянка (пай) площею 5,7438 га, кадастровий номер 5323480900:00:004:0418 переходить по частці кожному із спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_7 в приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Охрея М.А. заведена спадкова справа №30/2023.
Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 5323480900:00:004:0418 площею 5,7438 га цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка з кадастровим номером 5323480900:00:004:0343 площею 4,7720 га цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 1/6 частина приватизованої земельної ділянки площею 4,7 га (пай № НОМЕР_1 ), розташована на території бувшої Галущиногреблянської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (на даний час Драбинівська сільська рада Полтавського району Полтавської області), цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Позивач вказує, що він є непрацездатною особою за віком та є пенсіонером, тому у відповідності до ст.1241 ЦК України, має право на половину частки, яка належала йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У подальшому ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 3/4 частини від земельної ділянки площею 4,7720 га, кадастровий номер 5323480900:00:004:0343, що розташована га території Галущиногреблянської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 .
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7 , яка за життя склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за №337, посвідчений секретарем Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 13.06.2019 року, відповідно до якого заповідала йому земельну ділянку площею 4,7720 га, кадастровий номер 5323480900:00:004:0343, що розташована га території Галущиногреблянської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Зазначає, що приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Охреєм М.А. була заведена спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_7 №30/2023 на підставі заяв ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Постановою нотаріуса від 10 травня 2024 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкоємцями не надано відомостей про наявність всього спадкового майна, яке йому переходить за заповітом, посвідченим секретарем Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 13.06.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №337, його вартість, у зв`язку з чим немає можливості визначити розмір часток спадкового майна кожному із спадкоємців.
Вказує, що має право на отримання у спадок частини від майна, що заповіла йому мати, з відрахуванням із спадкової маси частини, що є обов`язковою часткою ОСОБА_1 у спадковому майні.
Оскільки існують перешкоди в оформленні його спадкових прав на спадщину за заповітом після померлої матері в нотаріальній конторі, він змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом (обов`язкову частку) на спадкове майно, яке залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , а саме:
- частину земельної ділянки площею 5,7438 га, кадастровий номер 5323480900:00:004:0418, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства;
- частину земельної ділянки площею 4,7720 га, кадастровий номер 5323480900:00:004:0343, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- 1/24 частину приватизованої земельної ділянки площею 4,700 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Драбинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (колишня Галущиногреблянська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області).
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 403 грн 73 коп. з кожного.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на частини земельної ділянки площею 4,7720 га, кадастровий номер 5323480900:00:004:0343, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі по 403 грн 73 коп. з кожного.
Не погодившись із вказаним рішенням у частині задоволення первісного позову, його в апеляційному порядку оскаржила представник  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвокат Вовненко Оксана Вікторівна, просила скасувати рішення та ухвали нове в цій частині про відмову у задоволенні позову.
Апеляційні скарги обгрунтовано тим, що суд дійшов неправильного висновку, що на час смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 входив до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту.
Вказано, що позивач не визнаний інвалідом будь-якої групи у встановленому законом порядку він не є повнолітньою непрацездатною особою в розумінні рішення Конституційного суду України від 11.02.2014 року №1-рп/2014, тому не набув права на обов`язкову частку у спадковому майні.
Вважає, що успадкувати обов`язкову частку у спадщині має право лише повнолітній син чи дочка спадкодавця, який є непрацездатним у зв`язку з інвалідністю, яка встановлюється законом.
Зазначала, що позивач також не надав суду доказів, що він спілкувався з матір`ю до моменту її смерті. Не надано також квитанцій з ритуальної служби та інших доказів в підтвердження факту поховання матері на цвинтарі у с. Мушина Гребля.
Також вважає, що позивачем не доведено факт звернення до нотаріуса протягом встановленого законом шестимісячного строку для реалізації свого права на прийняття обов`язкової частки у спадщині після спадкодавця.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Грузіна М.М. надійшов відзив, який обгрунтовано тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги були предметом оцінки суду та визнані необгрунтованими. 
Просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення – без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (том 1 а.с 14) ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (том 1 а.с.13) та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (том 1 а.с.108) ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер 5323480900:00:004:0418 загальною площею 5,7438 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку кадастровий номер 5323480900:00:004:0343 загальною площею 4,7720 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 1/6 частина приватизованої земельної ділянки площею 4,700 га, розташована на території Галущиногреблянської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
За життя ОСОБА_7 складений заповіт, що посвідчений 13.06.2019 року секретарем Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Охріменко Л.В., відповідно до якого спадкодавець усе своє майно заповіла синові ОСОБА_8 (том 1 а.с.239).
Крім того, за життя ОСОБА_7 складений заповіт, що посвідчений 24.12.2019 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бардіновою В.В., відповідно до якого спадкодавець належну їй земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 5,7438 га, кадастровий номер 5323480900:00:004:0418, що розташована на території Галущиногреблянської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області заповіла в рівних частках (по частці кожному) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том 1 а.с.240).
Згідно з матеріалів спадкової справи №30/2023 (том 1 а.с.217-251), заведеної після смерті ОСОБА_7 , заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_7 подали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та за законом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (том 1 а.с. 218, 224, 228, 232, 248, 249).
Заяв від інших спадкоємців, що претендують на спадщину або відмовляються від неї до нотаріальної контори не надходили.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Драбинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02-29/364 від 12.10.2023, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 а/з №364 від 10.10.2023 року, проживала та була зареєстрована у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 238).
Отже, спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 за заповітом є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Позивач же ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини за обов`язковою часткою відповідно до ст.1241 ЦК України, оскільки він є повнолітнім непрацездатним сином спадкодавиці.
При цьому, 10 травня 2024 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Охреєм М.А. ОСОБА_9 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 , посилаючись на те, що спадкоємцями не надано нотаріусу відомостей про наявність всього спадкового майна, яке майно переходить до ОСОБА_4 за заповітом, посвідченим 13.06.2019 року секретарем Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Охріменко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №337, його вартість, в зв`язку з чим немає можливості визначити розмір часток спадкового майна кожному із спадкоємців.
Спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не погодилися з тим, що вони можуть мати меншу частку, ніж по частці кожна, мотивуючи, що непрацездатні сини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не мають взагалі права на обов`язкову частку на зазначене майно (том 1 а.с. 18-19).
Також встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та на дату відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг 66 років.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 була зареєстрована у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .Однак фактично вона періодично проживала: у ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а також у інших родичів.
Померла ОСОБА_10 проживала в домогосподарстві позивача за первісним позовом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується показаннями свідків, а також електронним рапортом працівника поліції від 07.10.2023 року (том 1 а.с. 201), а також довідкою про результати розгляду звернення ЄО за №4029, в якій крім іншого також зазначено, що слідів насильницької смерті не виявлено, а причиною смерті, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №110 ОСОБА_7 є старість (том 1 а.с.204-205, 206). Поховання ОСОБА_7 , відповідно до даних, що містяться в довідці виконавчого комітету Драбинівської сільської ради №02-29/133 від 09.09.2024 року здійснив позивач ОСОБА_1 (том 1 а.с. 152, 153).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_1 досяг 66 років, тобто пенсійного віку, він віднесений до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, як повнолітній непрацездатній син спадкодавця, відповідно до вимог частини першої статті 1241 ЦК України. 
Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, у розмірі її частки, оскільки на момент смерті ОСОБА_7 спадкоємцями - першої черги були діти спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , іншими спадкоємцями за заповітами на частин спадщини є відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини, на яке спадкоємці за законом одержують право на спадкування, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), окрім випадків, встановлених у статті 1219 ЦК України.
Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі №552/3281/20.
Пунктом 5.9 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, врегульовано, що право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 ЦК України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 ЦК України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.
Відповідно до абзацу сімнадцятого статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Згідно з ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу України непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Отже, для отримання права на обов`язкову частку у спадщині встановленню підлягає вік особи, яка претендує на таку частку, станом на день відкриття спадщини. При цьому, саме вік особи, а не право особи на призначення пенсії чи факт призначення пенсі на пільгових умовах, є визначальним для застосування ст. 1241 ЦК України. Якщо вік спадкоємця на момент відкриття спадщини дорівнює пенсійному віку, який встановлюється законодавством, то незалежно від того, чи отримував спадкоємець раніше на будь-яких підставах право на призначення пенсії чи не отримував, він є і буде залишатись непрацездатною особою, оскільки досяг пенсійного віку в загальному порядку.
Таким чином, на час смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був непрацездатною особою за віком (пенсіонером) та входив до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту.
Оскільки на час відкриття спадщини ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що він за законом вважається непрацездатною особою саме через досягнення ним пенсійного віку, а не через наявність чи відсутність інвалідності.
Наявність статусу особи з інвалідністю є лише однією з альтернативних підстав для визнання особи непрацездатною. Досягнення загальновстановленого пенсійного віку є самостійною та достатньою підставою для набуття статусу непрацездатної особи.
Таким чином доводи апеляційних скарг про те, що право на обов`язкову частку мають лише повнолітні діти, які є особами з інвалідністю, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.
Посилання в апеляційних скаргах на Рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 № 1-рп/2014 є помилковим, оскільки у цьому рішенні КСУ лише підтвердив право повнолітніх непрацездатних дітей на обов`язкову частку, не звужуючи поняття непрацездатності виключно до наявності інвалідності.
Твердження про те, що позивач не довів факт звернення до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк, спростовується матеріалами справи.
Матеріалами спадкової справи № 30/2023, заведеної приватним нотаріусом Охреєм М.А., підтверджується, що спадкова справа була відкрита, в тому числі, на підставі заяви самого ОСОБА_1 про прийняття спадщини. 
Оскільки нотаріус долучив його заяву до матеріалів справи та в подальшому виніс постанову від 10.05.2024 після спливу шести місяців про відмову у вчиненні дій саме через неможливість визначити частки, факт своєчасного звернення позивача є підтвердженим. 
Порушень вимог ст. 1270 ЦК України з боку позивача судом не виявлено.
Доводи апеляційних скарг про те, що позивач не надав квитанцій про поховання матері та не довів факт спілкування з нею, не стосується предмету даного спору.
Єдиною законодавчою підставою для позбавлення особи права на спадкування у тому числі на обов`язкову частку є визнання її у судовому порядку усуненою від права на спадкування на підставі ст. 1224 ЦК України. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку наданим доказам та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Ураховуючи те, що рішення суду в іншій частині не оскаржується, у порядку ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвоката Вовненко Оксани Вікторівни – залишити без задоволення
Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 липня 2026 року.

Головуючий        Т.В. Одринська

Судді         О.О. Панченко

В.П. Пікуль