ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58601, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 52-47-40, inbox@cv.arbitr.gov.ua

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року | Справа № 926/911/26

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча
секретар судового засідання Голіней Я.І.

за участі представників:
позивача: Невструєв Л.Б.
відповідача: Фортуна Г.Г.

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Газ Ресурс” 

до Кам`янецької сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області 

про застосування наслідків недійсності, нікчемності правочину та стягнення 1 831 354,32 грн.

І. Стислий виклад позицій сторін по суті позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Укр Газ Ресурс” звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Кам`янецької сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області про застосування наслідків недійсності, нікчемності правочину та стягнення 1 831 354,32 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2022 відповідач опублікував в системі Prozorro протокол щодо прийняття рішення уповноваженою особою №43.
Відповідно до вказаного протоколу відповідач вирішив:
1. - прийняти рішення про намір укласти договір про закупівлю з переможцем процедури відкритих торгів “UA-2022-01-10-000379-b” - Товариство з обмеженою відповідальністю “Укр Газ Ресурс”; 
2. - оприлюднити в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю у порядку, передбачено статтями 10 та 33 Закону України “Про публічні закупівлі”. 
02.02.2022 відповідач опублікував в системі Prozorro повідомлення про намір укласти договір про закупівлю UA-2022-01-10-000379-b. 
23.02.2022 позивачем та відповідачем укладено договір №39 про постачання електричної енергії споживачу.
Позивач вважає, що вищевказаний договір є нікчемним, оскільки укладений сторонами з порушенням строку, передбаченим ч. 6 ст. 33 Закону, тобто пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю.
Враховуючи нікчемність договору, позивач на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України просить стягнути 1 831 354,32 грн вартості поставленої та не оплаченої електричної енергії.
У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на наступне:
- договір № 43 від 23.02.2022 був укладений за результатами тендеру. Позивач протягом усього терміну дії договору безперебійно постачав електроенергію, а відповідач у повному обсязі та своєчасно оплачував ці послуги. Жодних претензій щодо процедури укладення чи виконання договору протягом 4-х років від позивача не надходило. Договір припинив свою дію у зв`язку з його повним виконанням сторонами;
- згідно з усталеною практикою Верховного Суду (наприклад, постанова ВС у справі № 910/12968/17), сторона, яка прийняла виконання договору та сама його виконувала, не може згодом посилатися на його недійсність, якщо це суперечить принципу добросовісності. Позивач, підписавши договір 23.02.2022 та виконуючи його протягом усього його терміну, підтвердив та реально продемонстрував свою волю на виникнення правовідносин. Вимога про визнання його недійсним через 4 роки є зловживанням правом;
- метою господарського судочинства є захист порушених прав. Позивач не вказав у позові, яке саме його право було порушено тим, що договір підписали на 2 дні пізніше. Навпаки, позивач отримав економічну вигоду від виконання цього договору;
- позивач довідався про дату підписання договору в момент його підписання, тобто 23.02.2022 року. Таким чином, загальний трирічний строк позовної давності сплив. Відповідачем подана окрема заява про застосування наслідків спливу позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України);
- застосування наслідків недійсності (повернення сторін у стан до укладення договору) у даному випадку неможливе, оскільки електроенергія була спожита відповідачем, а позивач отримав за неї справедливу оплату за тендерною ціною. Будь-який перерахунок за іншими цінами призведе до безпідставного збагачення позивача.
У відповіді на відзив позивач посилається на те, що згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020р. №. 540-IX доповнив розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ пунктом 12, яким під час карантину, визначено, що строки, передбачені ст. 257, 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022р. було доповнено пунктом 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257– 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ, продовжуються на строк його дії.
Лише Закон України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434?IX від 14.05.2025, який був опублікований 03.06.2025 року та відповідно до його положень набрав чинності через три місяці після публікації — 04.09.2025 року. Саме з цієї дати відновився перебіг позовної давності. Відповідно, позивач вважає, що строк позовної давності не закінчився.
Відповідач посилається на те, що позивач на протязі дії договору виконував його умови і не висловлював жодних претензій щодо процедури укладення чи виконання договору. 
У свою чергу, позивач стверджує, що у випадку нікчемного правочину (ст. 215, 216 ЦК України) поведінка сторін не має значення: він є недійсним з моменту укладення, незалежно від виконання.
Нікчемний правочин є недійсним у силу закону і його недійсність ніяк не спростовується добросовісною поведінкою сторін щодо його виконання та не легалізує його. Тому, навіть якщо сторони сумлінно виконали договір, це не створює юридичних наслідків і не позбавляє позивача права вимагати застосування наслідків недійсності. Принцип «Estoppel» (заборона суперечливої поведінки) застосовується у випадках, коли сторона своїми діями підтвердила певні правовідносини, а потім заперечила про їх існування. 
Посилання відповідача на принцип «Estoppel» є юридично неспроможним, адже він застосовується лише до дійсних правовідносин, а у випадку нікчемного правочину правовідносини не виникають взагалі.
Відповідач стверджує, що позивач не довів, яке саме його право було порушено. Проте, саме факт укладення договору з порушенням ч. 6 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі» є підставою для його нікчемності, що прямо передбачено підпунктом 4 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі». Нікчемність правочину встановлена законом не потребує доведення додаткових порушень прав чи завдання шкоди позивачу.
Відповідач вважає що застосування наслідків недійсності правочину у даному випадку неможливе, оскільки електроенергія була спожита відповідачем, а позивач отримав за неї оплату. Також відповідач вважає, що перерахунок за іншими цінами призведе до безпідставного збагачення позивача. 
Позивач зазначає, що відповідно до ст. 216 ЦКУ, у разі неможливості повернення майна в натурі застосовується грошове відшкодування за цінами на момент відшкодування. Таким чином, вимога позивача про стягнення вартості поставленої електроенергії є законною і відповідає механізму реституції, яка прямо передбачена в ЦКУ.
Будь-які твердження про «безпідставне збагачення» є необґрунтованими, адже саме закон вимагає компенсувати вартість отриманого майна.
ІІ. Рух справи у суді
Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.03.2026 позовну заяву передано судді Ніколаєву М.І.
Ухвалою від 10.03.2026 суд відкрив загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.01.2026.
26.03.2026 від представника позивача надійшло клопотання про участь у судових засіданнях по справі №926/911/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою від 26.03.2026 суд задовольнив клопотання представника позивача про участь в судових засіданнях по справі №926/911/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У підготовчому судовому засіданні 02.04.2026 суд оголосив перерву до 07.05.2026 .
Протокольною ухвалою від 07.05.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні до 03.06.2026.
Ухвалою від 03.06.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її розгляду по суті на 25.06.2026.
У судових засіданнях 25.06.2026 та 07.07.2026 суд оголошував перерву з розгляду справи по суті.
Присутній у судовому засіданні 21.07.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ст.240 ГПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим кодексом.
У судовому засіданні проголошено скорочене рішення.
III. Фактичні обставини справи, встановлені судом
10.01.2022 відповідачем оголошено процедуру відкритих торгів відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі». Предмет закупівлі електрична енергія. У складі тендерної документації було надано проєкт договору про постачання електричної енергії, який визначав істотні умови майбутнього правочину, зокрема порядок зміни ціни та відповідальність сторін.
02.02.2022 року за результатами розгляду тендерних пропозицій уповноважена особа відповідача прийняла рішення, оформлене протоколом №43, про намір укласти договір про закупівлю з переможцем процедури відкритих торгів «UA-2022-01-10-000379-b» - «ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР ГАЗ РЕСУРС»; 
На підставі даного рішення відповідач 02.02.2022 опублікував в системі Prozorro Повідомлення про намір укласти договір про закупівлю UA-2022-01-10-000379-b з позивачем, кількість товару – 556400 кВт/год, строк поставки – від 01.03.2022 до 31.12.2022.
23.02.2022 між сторонами укладено Договір №39 про постачання електричної енергії споживачу (надалі - договір), який відповідає проєкту договору, що входив до складу тендерної документації відповідача.
Строк дії договору – до 31.12.2022.
В період з березня 2022 року по грудень 2022 року позивач поставив відповідачу 411 855 кВт/год електричної енергії, що підтверджується актами приймання №УГР00001549 від 25.04.2022, №2017 від 16.05.2022, №2576 від 20.06.2022, №3064 від 12.07.2022, №3454 від 18.08.2022, №3877 від 27.09.2022, №4047 від 17.10.2022, №4484 від 15.11.2022, №УГР00005286-П від 23.12.2022.
За спожиту електроенергію відповідач сплатив 2 310 793,32 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.
Спір щодо виконання умов договору між сторонами відсутній.
Сторони договір виконали належним чином та у зв`язку із закінченням строку договір припинив свою дію 31.12.2022.
V. Позиція суду по суті спору
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Статтею 1 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.
За визначенням, наведеним у п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
За приписами ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно положень ч. 6 ст. 33 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. У випадку обґрунтованої необхідності строк для укладання договору може бути продовжений до 60 днів.
При цьому, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про публічні закупівлі" визначає, що договір про закупівлю є нікчемним у разі укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону; укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.
За твердженнями позивача, договір №39 від 23.02.2022 є нікчемним, оскільки був укладений з порушенням визначеного ч. 6 ст. 33 Закону України "Про публічні закупівлі" строку на його укладення.
Позивач стверджує, що договір мав би бути укладений сторонами не пізніше 21.02.2022, у той час він укладений 23.02.2022.
Суд зазначає, що згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, тож 20-ти денний строк укладення договору закінчився 22.02.2022, а не 21.02.2022, як стверджує позивач.
Відтак, договір укладено з простроченням строку на 1 день.
Суд виснує, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
Позивачу було достеменно відомо про дату укладення договору, проте він від його виконання з посиланням на нікчемність правочину не відмовився.
Суд встановив, що на виконання умов договору відповідач спожив 411 855 кВт/год поставленої позивачем електричної енергії, за що перерахував останньому 2 310 793,32 грн.
Спір щодо виконання умов договору між сторонами відсутній.
Сторони договір виконали належним чином, тож у зв`язку із закінченням строку договір припинив свою дію 31.12.2022.
Суд зауважує, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Водночас поведінку позивача у даному випадку можна визнати суперечливою.
Так, тлумачення п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/9397/20, від 10.04.2019 у справі №390/34/17).
Суд звертає увагу, що з одного боку позивач узяв участь у процедурі закупівлі товару шляхом подання тендерної пропозиції, уклав договір та вчинив усі дії щодо його виконання – поставив електричну енергію та прийняв оплату її вартості, а з іншого боку – через 4 роки після укладення договору звернувся до суду з позовом, що розглядається, з підстав нікчемності договору та застосування її наслідків, посилаючись на порушення строку укладення договору на один день. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача суму, на 1 831 354,32 грн більшу, ніж він сплатив за спожиту електричну енергію в межах виконаного сторонами договору. 
Суд зазначає, що така непослідовна поведінка позивача є суперечливою, не відповідає принципам добросовісності та розумності.
Згідно ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
У свою чергу, згідно з частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1955 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд звертає увагу, що позивач не надав жодного доказу та не навів будь-яких обґрунтованих доводів, яким чином прострочення укладення на 1 день належним чином виконаного понад 3 роки тому договору порушує його права та законні інтереси.
Суд відхиляє посилання позивача на те, що при нікчемності правочину та застосуванні її наслідків позивач не повинен доводити порушення його прав, оскільки це є обов`язковою умовою звернення до суду, який гарантує кожному захист його прав та законних інтересів.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що строк позовної давності не сплив, виходячи з наступного.
Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Спірний правочин укладено 23.02.2022.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №. 540-IX та Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 продовжували строк, визначений ст. 257 ЦК України, на строк дії карантину та воєнного стану.
Закон України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025», з 04.09.2025 поновив перебіг позовної давності, тож позивач звернувся до суду без пропуску строку позовної давності.
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи, що позивач не довів порушення відповідачем його прав чи законних інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, у задоволенні позову слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат.
Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку судовий збір залишити за позивачем.
Керуючись статтями 2, 12, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.І. Ніколаєв