Справа № 522/13429/25-Е
Провадження 2/522/2196/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

24 липня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Колективного підприємства «БУДОВА», Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУБУД» про визнання права власності
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2  до Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА» (відповідач 1), Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» (відповідач 3), Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (відповідач 2), Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України (відповідач 4), Колективного підприємства «БУДОВА» (відповідач 5), Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУБУД» (відповідач 6) про захист прав споживачів, визнання права власності на об`єкт будівництва (інвестування). 
Позивачі обґрунтовують позов тим, що подружжя ОСОБА_3 на підставі Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 4/111 від 16.03.2018 р. із змінами згідно Додаткової угоди від 21.10.2020 р. є асоційованими членами СТ «Сузір`я Будова» та інвесторами будівництва однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , і повністю виконали свої зобов`язання щодо сплати паю та цільових внесків, що підтверджується відповідними квитанціями.
Будівництво здійснювалося на підставі Договору № 227/УПБ-70Д від 25.11.2004 р. між ПУКБ Міністерства оборони України та ТОВ «УВГП-Система», а безпосереднє фінансування та зведення будинку — на підставі Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016 р. між ТОВ «УВГП-Система», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд», за яким СТ «Сузір`я Будова» мало набути у власність 100 % квартир та паркомісць. Об`єкт незавершеного будівництва було зареєстровано за СТ «Сузір`я Будова» 17.02.2023 р., а 18.10.2024 р. Сертифікатом Держархбудінспекції підтверджено готовність будинку до експлуатації, якому згодом присвоєно адресу проспект Лесі Українки, 19-Г.
Попри це, відповідачі протиправно позбавили позивачів набутого майна: СТ «Сузір`я Будова» уклала з ТОВ «УВГП-Система» Додаткові угоди № 3 від 11.12.2019 р., № 4 від 25.01.2024 р. та № 5 від 01.03.2024 р. до Договору про спільну діяльність, якими безпідставно збільшено фінансові зобов`язання позивачів, розірвано договір та передано виконані роботи і майнові права ТОВ «УВГП-Система», яке того ж періоду (26.01.2024 р.) уклало новий Договір про спільну діяльність № 1/Г-19 зі щойно створеним (15.01.2024 р.) СТ «Сузір`я Плюс», за яким 100 % квартир того самого об`єкта переходять у власність нового товариства. Позивачів примушували в стислі та неодноразово перенесені строки переукладати договори, визнавати неіснуючий борг перед СТ «Сузір`я Плюс» та здійснювати додаткові доплати, а звернення позивачів щодо роз`яснення ситуації та скликання загальних зборів залишились без відповіді.
Позивачі вважають доводи СТ «Сузір`я Будова» про неможливість виконання договору через рішення у справі № 916/1674/18 безпідставними, оскільки Ухвалою Верховного Суду від 14.11.2023 р. у цій справі встановлено відсутність будь-якого правового зв`язку СТ «Сузір`я Будова» з предметом спору, а договором про спільну діяльність прямо передбачено, що жодна сторона не відповідає за зобов`язаннями іншої і треті особи не вправі вимагати виконання договору. Крім того, передача виконаних робіт відбулась після розірвання договору (Додаткова угода № 5 та Акт від 01.03.2024 р. підписані з порушенням встановленого Додатковою угодою № 4 строку), а розпорядження майном кооперативу здійснено без рішення загальних зборів членів товариства, чим порушено Статут СТ «Сузір`я Будова» та вимоги Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомості майна, які будуть споруджені в майбутньому» щодо статусу асоційованих членів як повноправних.
На цій підставі позивачі стверджують, що Додаткові угоди № 3, № 4 та № 5 до Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016 р., а також Договір про спільну діяльність № 1/Г-19 від 26.01.2024 р. в частині пункту 5.2.2 є фраудаторними правочинами, спрямованими на незаконне заволодіння майном інвестора на шкоду позивачам, а отже нікчемними в силу статті 228 ЦК України як такими, що порушують публічний порядок, без потреби окремого визнання їх недійсними в судовому порядку.
Посилаючись на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 3, 13, 15, 16, 321, 328, 331 ЦК України, статтю 19-1 Закону України «Про кооперацію», статтю 4 та частину 5 статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 750/319/18, № 359/5719/17, № 680/214/16 та № 916/2791/13 про те, що інвестор, за кошти якого споруджено об`єкт, набуває первісне право власності на нього з моменту державної реєстрації, позивачі просять визнати за ними право спільної власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 , з покладенням судових витрат на відповідачів.
Ухвалою суду від 19.06.2025 року вирішено провадження по справі відкрити в порядку загального позовного провадження. 
18.06.2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивачів - ОСОБА_4 про забезпечення позову у якій заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості – квартиру АДРЕСА_3 проспект Лесі Українки, 19-Г.
Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб, що утруднить виконання рішення по справі.
Ухвалою суду від 23.06.2025 року вирішено заяву представника позивачів - ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Колективного підприємства «БУДОВА», Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУБУД» про визнання права власності – задовольнити.
Накласти арешт на об`єкт нерухомості – квартиру АДРЕСА_3 проспект Лесі Українки, 19-Г.
30.06.2025 року від Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА» до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
Відповідач (СТ «Сузір`я Будова») у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що за позивачами як асоційованими членами споживчого товариства не може бути визнане право власності на об`єкт, який відсутній у складі майна самого товариства, оскільки згідно Закону України «Про споживчу кооперацію» власністю споживчих товариств є майно, необхідне для здійснення статутних завдань, а квартира, щодо якої подано позов, у власності СТ «Сузір`я Будова» відсутня. За змістом Договору асоційованого членства позивачі не отримували майнових прав на квартиру, а лише стали асоційованими членами товариства, яке зобов`язалось забезпечити будівництво будинку і після введення його в експлуатацію передати закріплену квартиру за умови виконання позивачами договірних зобов`язань.
Відповідач зазначає, що з 25 січня 2024 року він не є учасником будівництва житлових будинків за адресою АДРЕСА_4 , оскільки Договір про спільну діяльність № 1/Г-19 розірвано на підставі Додаткової угоди № 4, а земельна ділянка та право забудови належать ПУКБ Міністерства оборони України та ТОВ «УВГП-Система» відповідно. За результатами розгляду справи № 916/1674/18 обсяг зобов`язань ТОВ «УВГП-Система» перед ПУКБ МОУ значно збільшився (право на отримання 17 000 кв.м замість раніше визначених обсягів), про що СТ «Сузір`я Будова» не знало і не могло знати на момент укладення договору про спільну діяльність. Оскільки товариство не отримало згоди асоційованих членів на додаткове фінансування, необхідне для компенсації цього збільшення, виконання договору стало неможливим, унаслідок чого сторони на законних підставах уклали Додаткову угоду № 4 про розірвання договору та Додаткову угоду № 5, а передача виконаних будівельних робіт ТОВ «УВГП-Система» за Актом № 1 є наслідком розірвання договору та поверненням безпідставно збереженого майна за статтею 1212 ЦК України, а не розпорядженням майном, для якого потрібне рішення загальних зборів.
Відповідач наголошує, що укладення оспорюваних додаткових угод здійснено головою товариства від імені юридичної особи і стосується виключно прав та обов`язків самого товариства, а не корпоративних чи майнових прав асоційованого члена, який має лише право дорадчого голосу; можливе перевищення повноважень органом управління може порушувати права самого товариства, а не його учасника, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17. Доводи позивачів про фраудаторність правочинів відповідач відхиляє, вказуючи, що фраудаторний договір передбачає зловмисну домовленість з метою уникнення сплати боргу чи виконання судового рішення, тоді як оспорювані угоди укладені у зв`язку з об`єктивною неможливістю виконання зобов`язань через набрання законної сили судовими рішеннями у справі № 916/1674/18, а відповідач не ухиляється від договору, а пропонує позивачам варіанти врегулювання, зокрема повернення сплачених коштів.
Відповідач також заперечує застосовність частини 2 статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» щодо набуття права власності членом кооперативу, оскільки викупу квартири позивачами не відбувалося, а право власності на новостворене нерухоме майно за статтею 331 ЦК України виникає з моменту прийняття об`єкта до експлуатації та державної реєстрації, чого станом на дату договору не існувало. Крім того, відповідач зазначає, що Договір асоційованого членства за своєю правовою природою не є договором інвестування, оскільки законодавство про інвестиційну діяльність передбачало на час його укладення інші, обмежені способи інвестування житлового будівництва, а даний договір є формою участі у діяльності споживчого кооперативу.
На цій підставі відповідач стверджує про відсутність порушеного, невизнаного чи оспореного права позивачів, що є самостійною підставою для відмови в позові, а обраний позивачами спосіб захисту (визнання права власності за статтею 392 ЦК України) є неналежним та неефективним, оскільки не забезпечує реального поновлення прав, з огляду на що просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
03.07.2025 року від Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач у відзиві зазначає, що офіційними учасниками будівництва ЖК «4 сезони» є Південне УКБ МО України (Замовник), ТОВ «УВГП-Система» (Пайовик) та КП «БУДОВА» (Генпідрядник), тоді як із СТ «Сузір`я Будова», СТ «Сузір`я Плюс» та ТОВ «БАУБУД» будь-які господарські чи договірні відносини відсутні. Відповідач наголошує, що договір про спільну діяльність від 29.08.2016 № 1/Г-19 був укладений ТОВ «УВГП-Система» з третіми особами без обов`язкового узгодження із Замовником, передбаченого пп. і) п. 4.1 Договору №227/УПБ-70 від 25.11.2004, а тому ТОВ «УВГП-Система» не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладення. Окрім того, умовами зазначеного договору про спільну діяльність передбачено передачу 100% квартир у власність СТ «Сузір`я Будова», що прямо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки позбавляє Міністерство оборони України законної 20% частки житла, призначеного для військовослужбовців та членів їх сімей, і порушує конституційні гарантії їх соціального захисту. З огляду на викладене, відповідач вважає позов асоційованого члена кооперативу про визнання права власності необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні повністю.
03.07.2025 року від Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України до суду надійшла зустрічна позовна заява. 
Відповідно до зустрічного позову позивач зазначає, що є замовником будівництва житлового комплексу на АДРЕСА_4 на підставі наказу Міністра оборони України та володіє відповідною земельною ділянкою на праві постійного користування, а також має належні дозволи на виконання будівельних робіт. Для реалізації цього будівництва між позивачем та ТОВ «УВГП-Система» було укладено договір про пайову участь, умовами якого прямо заборонено передачу прав третім особам та визначено необхідність обов`язкового узгодження із замовником будь-яких прав третіх осіб на загальну площу житла шляхом підписання додаткової угоди. Позивач зазначає, що договір про спільну діяльність між ТОВ «УВГП-Система», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд» було укладено без жодного погодження із замовником, внаслідок чого сторони не мали необхідного обсягу дієздатності на його укладення. Окрім того, оспорюваний договір про спільну діяльність передбачає передачу 100% житла у власність СТ «Сузір`я Будова», що грубо порушує умови пайового договору, позбавляє Міністерство оборони України законної частки житла, призначеного для військовослужбовців та членів їх сімей, і суперечить інтересам держави та суспільства, порушуючи конституційні гарантії їх соціального захисту. З огляду на те, що договір про спільну діяльність є недійсним і не створює юридичних наслідків, усі наступні правочини, укладені на його підставі, зокрема договори асоційованого членства у споживчому товаристві, також є нікчемними. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати недійсним договір асоційованого членства у споживчому товаристві, укладений СТ «Сузір`я Будова» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
03.07.2025 року від ТОВ «УВГП-СИСТЕМА» до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
У відзиві відповідач зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими у зв`язку з відсутністю порушеного чи оспорюваного з боку ТОВ «УВГП-Система» права позивачів, оскільки між ними взагалі відсутні будь-які договірні чи правові відносини. Товариство бере участь у будівництві житлового комплексу на АДРЕСА_4 на підставі договору про пайову участь від 25.11.2004 №227/УПБ-70Д, укладеного з Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, яким передбачено фінансування будівництва пайовиком за умови внесення замовником прав на забудову земельної ділянки та отримання дозвільної документації. Відповідач підкреслює, що саме Південне УКБ МОУ як замовник та первісний інвестор набуло майнові права на об`єкт нерухомості, а розподіл площ між замовником (20%) та пайовиком (80%) є чинним і підтвердженим матеріалами судової справи №916/1674/18. З огляду на відсутність правових підстав та недоведеність порушення прав, відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.
07.07.2025 року від СТ «Сузір`я плюс» до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки СТ «Сузір`я Плюс» не є стороною спірного договору асоційованого членства від 16.03.2018 № 4/111, укладеного між позивачами та СТ «Сузір`я Будова», не бере участі у відповідних правовідносинах і об`єктивно не може порушувати права чи законні інтереси позивачів. Відповідач наголошує, що згідно із положеннями цивільного законодавства зобов`язання не створює обов`язків для третіх осіб, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до нього. У зв`язку з відсутністю будь-яких правових підстав та недоведеністю порушення прав з боку СТ «Сузір`я Плюс», відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
07.07.2025 року від позивачів до суду надійшла відповідь на відзив. 
Позивачі зазначають, що доводи Південного управління капітального будівництва Міноборони України є помилковими та необґрунтованими. Участь у будівництві житлового комплексу не обмежується виключно замовником, пайовиком і генпідрядником, оскільки реалізація проєкту стала можливою лише після залучення коштів інвесторів — асоційованих членів СТ «Сузір`я Будова». Позивачі наголошують, що ПУКБ МОУ є номінальним замовником, який за час реалізації договору отримав частку житла в інших об`єктах, а також був повністю обізнаний про процеси будівництва та залучення інвестицій. Твердження про суперечність договорів інтересам держави спростовуються фактичним введенням секцій в експлуатацію за участі замовника. Крім того, позивачі вказують на суперечливу та недобросовісну поведінку ПУКБ МОУ, яка спрямована на ущемлення прав членів СТ «Сузір`я Будова», у зв`язку з чим просять суд поновити строк на подання доказів, долучити додаткові матеріали та відхилити доводи відповідача, викладені у відзиві.
Позивач у відповіді на відзиві до СТ "Сузіря будова" зазначає, що просить поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк та відхилити доводи відповідача. Позивачі наполягають на наявності у них первісного права власності на інвестовані об`єкти нерухомості як члени житлово-будівельного кооперативу, статус яких прирівняний до інвесторів відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду. Твердження відповідача про те, що право на отримання житла має виключно замовник будівництва ПУКБ МОУ, є безпідставними, оскільки останній вже реалізував своє право на отримання житла в інших об`єктах, а спірний будинок був законно закріплений за СТ «Сузір`я Будова». Посилання відповідача на неможливість виконання зобов`язань через судові рішення та збільшення фінансування відхиляються як необґрунтовані, оскільки кооператив не є стороною первинного договору між замовником та пайовиком, а матеріали справи не містять законних підстав для примусових доплат з боку інвесторів. Оспорювані додаткові угоди про розірвання договору та передачу активів СТ «Сузір`я Будова» на користь інших осіб є фраудаторними правочинами, вчиненими всупереч принципу добросовісності з метою уникнення виконання зобов`язань перед інвесторами та штучного примушування їх до вступу в інший кооператив з додатковими платежами, а тому такі дії порушують права позивачів, які мають повне право на судовий захист своїх майнових та корпоративних інтересів.
24.07.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив СТ «Сузір`я плюс».
Позивачі зазначають, що подають відповідь на відзив із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку через воєнний стан та повітряні тривоги. Твердження відповідача СТ «Сузір`я Плюс» про те, що він не є належним відповідачем, оскільки не є стороною договору асоційованого членства, є необґрунтованими, оскільки порушення прав позивачів сталося внаслідок позадоговірних дій, а саме укладення договору про спільну діяльність між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Плюс», за яким останнє незаконно набуває майнові права на 100% площ квартир та нежитлових приміщень, що вже належать позивачам як добросовісним інвесторам. Позивачі наголошують, що обидва кооперативи мають на меті повторний продаж одних і тих самих об`єктів нерухомості, а примушення інвесторів вступати до нового товариства та здійснювати додаткові платежі суперечить закону і є агресивною підприємницькою практикою. Пов`язаність відповідачів, які зареєстровані за однією адресою, свідчить про їхні узгоджені дії, спрямовані на позбавлення позивачів їхніх майнових прав усупереч принципам добросовісності та справедливості, у зв`язку з чим позивачі просять поновити строк, відхилити заперечення СТ «Сузір`я Плюс» та задовольнити позов у повному обсязі.
У підготовче засідання, призначене на 01.04.2026 року з`явились представник позивачів – адвокат Дімітріу В.В., представник відповідача ТОВ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А., інші сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином
Протокольною ухвалою суду зустрічну позовну заяву представника Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України – Домнікова О.М. від 03.07.2025 року повернуто позивачу. 
У підготовчому засіданні судом поставлено питання про можливість закриття підготовчого провадження у справі.
Учасники справи проти закриття підготовчого провадження у справі не заперечували.
Ухвалою суду від 01.04.2026 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судове засідання призначене на 14.07.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача та представник СТ «Сузір`я Будова» надали до суду заяви про розгляд заяви без участі сторін на підставі наявних матеріалів справи. 
Інші учасники справи про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. 
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. 
Судом встановлено, що споживче товариство «Сузір`я Будова» є споживчим житлово-будівельним кооперативом створеним його засновниками на добровільних засадах для організації будівництва житла, його експлуатації та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів в житлі та його експлуатації (п.1.1., 2.2 Статуту СТ «Сузір`я Будова» затвердженого рішенням Установчих зборів членів від 17.03.2016).
16.03.2018 року Споживче товариство «Сузір`я Будова» з однієї сторони та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з іншої сторони уклали договір асоційованого членства в споживчому товаристві №4/111, у якому вказано, що:
- відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати;
- Пайовик зобов?язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї Частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов?язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов?язується забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплену за ним квартиру, за умови виконання Пайовиком зобов?язань за цим Договором. Розмір Частки, зазначений в пункті 2.1, є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий Внесок), крім випадків, зазначених у п.2.8 цього Договору;
- Пайовик уповноважує Товариство виконати такі дії: - реалізувати статутні цілі і завдання відповідно до Статуту Товариства; - забезпечити будівництво Будинку; - розпорядитися внесеною ним Часткою відповідно до умов цього Договору та Статутом Товариства;
- характеристика Квартири закріплюється в Додатку №1 («Специфікація») до даного Договору, який є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п.2.1 Договору №4/111 від 16.03.2018, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 43557,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 1144360,00 гривень за курсом Національного банку України.
Пунктом 4.2 Договору №4/111 від 16.03.2018 закріплено, що товариством зобов`язане, зокрема:
- забезпечити будівництвом Будинку в строк – ІІІ квартал 2021 року;
- закріпити Квартиру за Пайовиком за умови виконання п.2.1., 2.2, 2.3 цього Договору, тобто внесення Частки;
- після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати квартиру у володіння Пайовика в необхідності підписати Акт прийому-передачі Квартири;
- протягом 7 календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Квартири до повної сплати ОСОБА_5 надати Пайовикові довідку про повну виплату паю, яка буде підставою для оформлення Пайовиком права власності на належну йому квартиру 
Додатком №1 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/111 від 16.03.2018 року закріплена специфікація квартири: місцезнаходження будинку: АДРЕСА_5 , будівельний номер квартири АДРЕСА_6 , загальна площа квартири 46,9 кв.м., кількість кімнат 1.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру позивач на виконання договору №4/111 від 16.03.2018 вніс грошові кошти.
Судом встановлено, що земельна ділянка площею 2,9225 за адресою: АДРЕСА_4 з цільовим призначенням: для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України належить Державі в особі органу державної влади – Одеська обласна державна адміністрація, про що свідчить інформаційна довідка від 12.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Правокористувачем земельної ділянки площею 2,9225 га за адресою: АДРЕСА_4 є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 12.12.2016.
Дозвіл на виконання будівельних робіт отримано замовником Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України 14.08.2018 щодо IV пускового комплекті та 31.08.2018 щодо V пускового комплексу.
25 листопада 2004 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено договір №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, відповідно до п.2.1 якого, предметом цього Договору є фінансування та будівництво «Пайовиком» в повному обсязі, згідно одержаної у встановленому законом порядку проектно-кошторисної документації на будівництво групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнанням, інженерними мережами та спорудами, орієнтованою загальною площею 35 тис.кв.м. на земельній ділянці орієнтовною площею 2,5 га в АДРЕСА_4 (військове містечко № НОМЕР_1 ).
Згідно п.3.1 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, Пайовик здійснює в повному обсязі фінансування будівництва об`єкту на умовах, передбачених дійсним Договором. Замовник вносить свою пайову участь у будівництво у вигляді виконання обов`язків, надання послуг, передбачених в п.4.1 Договору.
Пунктом 3.4 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, розподіл Об`єкту між сторонами здійснюється наступним чином: замовнику: 20% від загальної площі житла Об`єкту, що на момент укладення угоди орієнтовно складає 7 000 кв.м.; пайовику: 80% від загальної площі житла Об`єкту, що на момент укладення угоди орієнтовно складає 28 000 кв.м., а також кінцеву будівельну продукцію, визначену проектно-кошторисною документацією, а саме будинок (секції), 100% вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, підземні паркінги, обладнання, інженерні мережі та споруди.
Пунктом 3.7 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, пайовик має право надавати замовнику квартири в інших новозбудованих житлових будинках в м.Одесі в обсязі частки замовника, визначеної в п.3.4 Договору в термін до кінця 2007 року.
02 грудня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено додаткову угоду №1/70СП до договору №227/УПБ-70Д, згідно якої з метою скорочення термінів забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей та враховуючи те, що завершення будівництва об`єкту (м.Одеса, проспект Гагаріна 19-21) передбаченого чергами на 2007-2008 р., сторони домовились про те, що пайовик передає в 2005 році замовнику за його згодою готові квартири в інших будинках.
25 грудня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено додаткову угоду №2/70СП до договору №227/УПБ-70Д, умовами якої змінили терміни будівництва та інші умови. Зокрема, пункт 3.7 Договору викладено в наступній редакції: «Пайовик достроково передає Замовнику квартири відповідно до п. 3.4. Договору загальною площею 7 008,20 кв.м., у т.ч. 30 квартир загальною орієнтовною площею 2 568,5 кв.м. у АДРЕСА_7 , згідно додатку №1 до цієї додаткової угоди у строк до 20.12.200 р., 74 квартири в АДРЕСА_8 орієнтовною площею 4 439,7 кв.м. згідно додатку №2 до цієї додаткової угоди, за погодженням КЕВ м.Одеси у строк до 20.12.2009 р...».
Додатком до додаткової угоди №2/70СП від 25.12.2008 є адресний перелік квартир, якими затверджено квартири в будинку АДРЕСА_7 та в будинку АДРЕСА_9 , які передаються замовнику на виконання додаткової угоди до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, відповідно до якого загальна площа становить 7 008,2 кв.м. 
16 жовтня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено додаткову угоду №3/70СП до договору №227/УПБ-70Д, умовами якої, зокрема, пункт 3.4 Договору №227/УПБ-70Д викладено в новій редакції: «розподіл об`єкту між сторонами здійснюється наступним чином: замовнику – 7735 кв.м. Об`єкту; пайовику – решта площі Об`єкту, а також кінцеву будівельну продукцію визначену проектно-кошторисною документацією, а саме будинок (секції) 100% вбудовано-прибудованих приміщень, підземні паркінги, інженерні мережі та споруди, незалежно від ТЕП Об`єкту». Разом з тим площа об`єкта збільшено до 85 000 кв.м..
Однак, додаткова угода № 3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70 Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, укладена між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» визнана недійсною з моменту вчинення постановою Південного-Західного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2022 року у справі № 916/1674/18, яка залишена без змін постановою Верховного суду від 14 грудня 2022 року.
10 квітня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник), колективним підприємством «Будова» (генпідрядник) укладено додаткову угоду №303/36/4 до Договору про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей №227/УПБ-70Д від 25.11.2024.
Під час дії додаткової угоди №3/СП від 16.10.2015, яка в подальшому була визнана недійсною, а саме 29 серпня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», споживчим товариством «Сузір`я Будова» та товариством з обмеженою відповідальністю «Баубуд» укладено договір про спільну діяльність №1/Г-19, відповідно до п.1.1 якого сторони уклали цей Договір про спільну господарську діяльність з метою будівництва групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнаннями, інженерними мережами та спорудами, орієнтовною загальною площею квартир 85 000 кв.м. за адресою: м.Одеса, проспект Гагаріна, 19-21. Для досягнення мети за Договором Сторони зобов`язуються спільно та узгоджено здійснювати необхідні фактичні і юридичні дії. Договором передбачено, що зі сторони ТОВ «УВГП-Система» внеском в спільну діяльність є право на забудову земельної ділянки, всі необхідні документи. Зі сторони СТ «Сузір`я Будова» внеском у спільну діяльність є грошові кошти у сумі 679 796 000 грн, а також професійні знання, навички і вміння, ділова репутація і ділові зв`язки. Зі сторони ТОВ «Баубуд» внеском в спільну діяльність є професійні навички і вміння, ділова репутація і ділові зв`язки, проведення вивчення ринку з питань обрання генерального підрядника.
Між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», споживчим товариством «Сузір`я Будова» та товариством з обмеженою відповідальністю «Баубуд» 26 листопада 2019 року укладено додаткову угоду №2 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, якою зокрема внесено зміно у внесок СТ «Сузір`я Будова» який складає 680 000 000 грн і отримання СТ «Сузір`я Будова» 100 % квартир, а також залишок площі прибудованих та допоміжних приміщень за вирахуванням частки ТОВ «УВГП-Система», згідно п.5.2.1 та 100% місць у паркінгу в повному обсязі.
11 грудня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» укладено додаткову угоду №3 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, згідно якої внесено зміни до договору №1/Г-19 від 29.08.2016, зокрема, в частині можливості одностороннього розірвання договору у випадку суттєвого порушення умов договору.
ТОВ «УВГП-Система» листом від 25.08.2023 повідомила СТ «Сузір`я Будова», що за результатом розгляду судової справи №916/1674/18 Міністерство оборони України отримало право за умовами Договору 227/УПБ-70Д від 25.11.2004 на 17 000 кв.м. житла в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_4 . На теперішній час Міністерство оборони має права на те ж саме нерухоме майно, на яке передбачені права СТ «Сузір`я Будова». З урахуванням частково проведених розрахунків, площа житла, що має бути передана Міністерству оборони України в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_4 становить 11 019,34 кв.м. квартир, тому є неможливим розподіл результатів спільної діяльності між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Будова» згідно Договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016, зокрема, передача СТ «Сузір`я Будова» 100% квартир.
25 січня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» укладено додаткову угоду №4 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, згідно якої сторони дійшли до згоди розірвати договір з 25 січня 2024 року. СТ «Сузір`я Будова» зобов`язане передати виконані роботи Генеральним підрядником ТОВ «УГВП-Система» в строк до 29.02.2024 .
01 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» укладено додаткову угоду №5 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, згідно якої передача виконаних робіт перенесена до 01 березня 2024 року.
Як наслідок, 01 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» підписано акт №1 прийому-передачі будівельно-монтажних робіт до Договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 «Будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_4 , І черга будівництва (IV та V пускові комплекси)».
Суд звертає увагу, що рішенням Господарського суду Одеської області від 01 квітня 2025 року у справі №916/4928/24, яке набрало законної сили 18 червня 2025 року, позов Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України задоволено. Договір про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016, укладений між ТОВ «УВГП-Системи», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд» визнано недійсним з моменту укладення. Застосовано наслідки недійсності правочину та визнано відсутнім передбачені Договором про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 права у ТОВ УВГП-Системи», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд» щодо об`єктів будівництва та збудованих об`єктів на земельній ділянці по АДРЕСА_4 .
Доводи позивача про те, що позивачі не були учасниками справи №916/4928/24, а тому в силу положень ст.82 ЦПК України, не слід брати до уваги таке рішення суд відхиляє, адже судом визнано недійсним договір про спільну діяльність від 29.08.2016 і це не є встановленою судом обставиною. Недійсність договору з моменту укладення встановлена рішенням, яке набрало законної сили і яке є обов`язковим для виконання, зокрема правових наслідків недійсності правочину, на який посилається Верховинй Суд в усталеній практиці.
ТОВ «УГВП-Система» 26 січня 2024 року уклала договір про спільну діяльність №1/Г-19 з споживчим товариством «Сузір`я Плюс» .
18 жовтня 2024 року Державна інспекція архітектури та містобудування України видала сертифікат №ІУ123241004661, яким засвідчила відповідність закінченого будівництва об`єкта проектній документації та підтвердила готовність до експлуатації будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_4 черга будівництва (ІV пусковий комплекс) .
На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації №107 від 03.03.2025 житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом (ІV пусковий комплекс) присвоєно адресу: будинок АДРЕСА_10 (проспект Гагаріна до перейменування).
На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації №629 від 12.11.2025 житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом (V пусковий комплекс), ідентифікатор об`єкту будівництва 01.3074924.4645434.20250626.47.0000.79 присвоєно адресу: будинок АДРЕСА_10 , а з ідентифікатором об`єкту будівництва 01.3074879.4645246.20250626.13.0000.60 присвоєно адресу: будинок АДРЕСА_10 .
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині першій статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Правовідносини сторін договору асоційованого членства в споживчому товаристві, який окрім, членських правовідносин містить положення про інвестиційні зобов`язання регулюються законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та «Про інвестиційну діяльність».
Інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою (частина перша статті 4, частини п`ята та шоста статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).
У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.
Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав належать речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
За правилами статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
У статті 190 ЦК України визначено, що майно є особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.
Отже, у ЦК України визначення майнового права немає, оскільки у статті 190 ЦК України лише зазначено, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).
Концепція поняття «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а отже і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява № 31443/96; пункт 22 рішення від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05).
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Таким чином, майнове право - це обумовлене право на набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.
Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
СТ «Сузір`я Будова» в п.1.2 укладених з позивачем договорів, які визначають предмет договорів асоційованого членства у споживчому товаристві зобов`язалося забезпечити будівництво будинку і після його здачі в експлуатацію передати пайовику закріплене за ним приміщення, за умови виконання пайовиком зобов`язання за договором.
Згідно матеріалів справи позивачі здійснювали оплату за договором. 
Проте, навіть за умови повної сплати за договорами, на переконання суду позивачі не можуть набути право власності на вказаний об`єкт нерухомості, адже внаслідок визнання недійсним договору про спільну діяльність №1/Г-19 укладеного між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Будова» 29.08.2018, СТ «Сузір`я Будова» не набуло жодних прав щодо результатів будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_4 , а, тому, на час розгляду справи у СТ «Сузір`я Будова» відсутні повноваження щодо розпорядження результатами будівництва. 
У разі оспорювання або невизнання речових прав замовника на майно, що перебуває в процесі створення, останній має право на захист шляхом предявлення позову про визнання за ним його майнових прав на усе таке майно в цілому (обєкт архітектури) або його частину та витребування своєї власності (майнових прав) з незаконного володіння іншої особи (статті 388, 392 ЦК України). Такий підхід дозволяє суду не лише відновити правове становище первісного власника, а й надати належну оцінку поведінці набувача, забезпечуючи справедливий баланс між інтересами сторін та пропорційність втручання у право власності з урахуванням приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Натомість спосіб захисту прав шляхом визнання договору про відчуження спірного нерухомого майна (ланцюга правочинів) недійсним не лише є неефективним, а й може призвести до непропорційного і безпідставного втручання у права третьої особи (останнього володільця). Під час розгляду такої позовної вимоги питання добросовісності набуття спірного майна останнім володільцем не досліджується належним чином, що позбавляє особу юридичних гарантій захисту права власності. Задоволення подібних вимог без застосування механізму віндикації фактично нівелює принцип правової визначеності та захисту легітимних очікувань добросовісного набувача.
Такі висновки викладені у Постанові ВП ВС від 23.07.2026 у справі № 727/6125/23.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як зазначено у статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У частині першій статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до закону (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 521/19092/17).
У статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону).
Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зроблено висновок, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації.
Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, у разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства.
Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Виходячи з обставин справи суд дійшов висновку, що позивач не набув права власності на приміщення у об`єкті будівництва, адже СТ «Сузір`я Будова» позбавлене права розпоряджатися майновими правами вищевказаного об`єкту будівництва, внаслідок визнання недійсним договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016.
При тому, суд звертає увагу на те, що договори асоційованого членства укладенні між позивачами та СТ «Сузір`я Будова» не містять визначення конкретних об`єктів нерухомого майна, характеристика квартири визначені тільки у додатках №1 до Договорів – «Специфікація».
Згідно ст.876 ЦК України власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбаченого законом або договором.
Забудовником (замовником) будівництва за адресою: АДРЕСА_4 є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України.
Генеральним підрядником будівництва є КП «Будова».
СТ «Сузір`я Будова» не було забудовником та не набуло права на спільну діяльність на об`єкті будівництва.
Позивачі сплатили кошти на виконання договору асоційованого членства у споживчому товаристві на рахунок СТ "Сузір`я Будова", що підтверджується наданими квитанціями, однак доказів того, що ці кошти передані далі саме на інвестування будівництва за будівельною адресою: м.Одеса, проспект Гагаріна, 19-21 суду представлено не було.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на квартиру за позивачем, адже СТ «Сузір`я Будова» не могло розпоряджатися майновими права щодо цих об`єктів нерухомого майна.
Інші доводи представника позивача не спростовують висновків суду вказаних вище, а, тому, не приймаються до уваги.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі при розгляді справи №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Незалучення до участі у справі іншої особи, як належного співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі№ 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).
Визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів і обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується останнім під час розгляду справи. Визначення складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено в пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).
Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20).
За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 910/7122/17).
Заявлені позовні вимоги до відповідачів ТОВ «Баубуд», КП «Будова», СТ «Сузір`я Будова» та СТ «Сузір`я Плюс», ТОВ «УВГП-Система» задоволенню не підлягають, адже такі відповідачі є неналежним відповідачами та порушення прав та інтересів позивача з боку вказаних відповідачів судом не встановлено, оскільки лише Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України як замовник будівництва є особою за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам учасників справи.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА», Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Колективного підприємства «БУДОВА», Товариства з обмеженою відповідальністю «БАУБУД» про визнання права власності– відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 03.08.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

24.07.26