ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03вересня 2026 року
м. Київ

справа № 638/18069/25
провадження № 61-3211св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Приватне підприємство «Автоентерпрайз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мироненка Станіслава Станіславовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Штих Т. В., та постанову Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року, ухвалену у складі колегії суддів:Мальованого Ю.М., Пилипчук Н. П., Яцини В. Б., 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту поширення недостовірної інформації, заінтересована особа - Приватне підприємство «Автоентерпрайз» (далі - ПП «Автоентерпрайз»).

Заява мотивована тим, що на веб-ресурсі «Миротворець» ( ІНФОРМАЦІЯ_9) розміщена стаття з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» такого змісту: «Український завод Autoenterprise – виробник зарядних станцій для електрокарів у Харкові, пов`язаний із народним депутатом від партії «Слуга народу» ОСОБА_2 , починаючи із 2016 року постачав продукцію до РФ. А у 2021 році підприємство розпочало партнерство із кримським бізнесменом, який на базі харківської продукції розбудував мережу заправних станцій в Криму під егідою окупаційної «влади» півострова. Офіційний власник Autoenterprise - ОСОБА_4 , який згідно з офіційними даними ВР, до лютого 2024 року залишався помічником ОСОБА_5 на громадських засадах. З ОСОБА_6 , ще до походу в Раду, ОСОБА_5 роками просував цей бізнес, рекламував харківську розробку, заохочуючи інвестувати в неї мільйонну аудиторію свого блогу (до приходу в ВР ОСОБА_7 набув популярності завдяки youtube-автоблогу ІНФОРМАЦІЯ_12 - ред.) та усіляко афішував свою приналежність до цього бізнесу Код ДРФО: НОМЕР_1 Дата рождения: ІНФОРМАЦІЯ_11 Місце народження: Україна, Харківська обл., м. Харків Джерела: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_10 Центр «Миротворець» просить правоохоронні органи розглядати цю публікацію на сайті як заяву про вчинення цим громадянином усвідомлених діянь проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а також інших правопорушень.»
Вказував на те, що він є власником ПП «Автоентерпрайз» (ЄДРПОУ 40119580) та вказана інформація є недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та перешкоджає діловій репутації. Зазначена стаття значно ускладнює ведення робочої діяльності, оскільки потенційні робочі контрагенти, співробітники, державні органи, фінансові установи відмовляють заявнику у спільній співпраці, з підстав, що не бажають вести робочі справи із людиною, яка відповідно оскаржуваної статті має відношення до фінансування держави-агресора, фінансові установи та банки з цих самих підстав, відмовляють йому у проведенні фінансових транзакцій.
Зазначав, що встановити власників Інтернет-сайту «Центр дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «Миротворець» та автора статті «ІНФОРМАЦІЯ_5» опублікованої за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 не вбачається можливим, а тому він не має іншої можливості підтвердити факт, що має юридичне значення, а саме визнання інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та перешкоджає діловій репутації, окрім як звернення із такою заявою в порядку окремного провадження.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд встановити юридичний факт, який має юридичне значення, а саме, що інформація, яка розміщена на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », опублікована ІНФОРМАЦІЯ_6 , є недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та перешкоджає його діловій репутації як власника ПП «Автоентерпрайз».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ПП «Автоентерпрайз», про встановлення факту поширення недостовірної інформації відмовлено. Роз`яснено заявнику право звернутися з позовом до суду на загальних підставах.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту поширення недостовірної інформації, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що заява про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування містить спір про особисте немайнове право, що виключає можливість її розгляду в порядку окремого провадження.

Водночас апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості встановити особу, що розповсюдила оспорювану ним інформацію та звернутися до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У березні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мироненко С. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що відсутність у відкритому доступі будь-яких даних про власника вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_13 підтверджує неможливість встановлення належного відповідача у позовному провадженні. Оскільки встановити власника або автора вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_13та викладеної на ньому інформації неможливо, хостинг-сервіс Cloudflare не є власником вебсайту та не надає інформацію третім особам, а інші Інтернет-ресурси не є уповноваженими особами від ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_13 в частині спростування та подальшого видалення спірної інформації із зазначеного ресурсу, тому заявник обґрунтовано звернувся до суду саме у порядку окремого провадження з метою встановлення юридичного факту поширення інформації.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У квітні 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скаргапредставника ОСОБА_1 - адвоката Мироненка С. С. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив суд встановити юридичний факт, який має юридичне значення а саме, що інформація, яка розміщена на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_13/criminal/nykonovdmytryianatolevych/ під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», опублікована ІНФОРМАЦІЯ_6 , є недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та перешкоджає його діловій репутації як власника ПП «Автоентерпрайз».

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких взагалі не було або які були, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, законодавець уточнює, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не доведе протилежне.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Захищаючи свої права, особа, щодо якої поширено недостовірну інформацію, має довести факт того, що таке поширення інформації порочить її честь, гідність і ділову репутацію.

Що стосується поширення негативної інформації в мережі Інтернет, то відповідачем у такій справі є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту/порталу. При цьому саме позивач (людина, яка захищає своє чесне ім`я) зобов`язаний знайти і встановити дані цих осіб, оскільки ця інформація повинна бути відображена в позовній заяві.

Якщо ж автор поширеної інформації невідомий або його місце проживання/перебування встановити не вдається, якщо інформація має анонімний характер і доступ до сайту є вільним, то належним відповідачем у такій справі буде сам власник веб-сайту, на якому розміщувався інформаційний матеріал, оскільки саме цей власник ресурсу створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб-сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження.

Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України «Окреме провадження». У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію, щодо якої виник спір, стане відома, то суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 504/4099/16-ц (провадження № 61-11424сво23).

У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - це складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись до суду заявою про встановлення факту поширення недостовірної інформації, ОСОБА_1 посилався на відсутність інформації про автора публікації та власника сайту, знеособленість даних про реєстранта доменного імені в службі WHOIS, що обумовлює необхідність звернення з заявою в порядку окремного провадження.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до відкритої інформації в мережі Інтернет хост myrotvorets.center обслуговується у хостинг-провайдера цього веб-сайту - Cloudflare, Іnc. місто Сан Франциско, IPНОМЕР_2 (ІНФОРМАЦІЯ_16).

Матеріали справи не містять даних про те, що заявник звертався до зазначеного провайдера та йому було відмовлено у отриманні інформації.

Також, як вбачається зі змісту оскаржуваної статті, то джерелами розміщеної інформації вказано:
ІНФОРМАЦІЯ_14
ІНФОРМАЦІЯ_15
ІНФОРМАЦІЯ_7 
ІНФОРМАЦІЯ_8 

Вказані статті розміщені на українських інтернет-ресурсах.

Апеляційний суд правильно зазначив, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості встановити особу, що розповсюдила оспорювану ним інформацію та звернутися до суду з відповідним позовом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту поширення недостовірної інформації.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судами норм процесуального права.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мироненка Станіслава Станіславовича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | Г. В. Коломієць     Д. Д. Луспеник     Ю. В. Черняк