РІШЕННЯ
іменем України

Справа № 366/3900/25
Провадження № 2/366/487/26

04 серпня 2026 року          селище Іванків

 
Іванківський районний суд Київської області в складі:
 
головуючого - судді Гончарука О.П., 
 
секретаря судового засідання Дурицького М.С.
 
за участю:
 
представника позивача адвоката Шурубора В.І., 
 
представника відповідача Сапіги М.М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
І. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Короткий зміст позовних вимог за первісним позовом
ОСОБА_1 (далі - позивач), через свого представника, адвоката Шурубора Вячеслава Ігоровича, звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - відповідач, Банк) про захист прав споживачів та стягнення коштів, у якому просить зобов`язати АТ «Райффазен Банк» відновити залишок коштів по картковому рахунку позивача № НОМЕР_1 (рахунок IBAN НОМЕР_2 ), який був на указаному картковому рахунку до 16 квітня 2025 року до неналежного переказу; стягнути з відповідача на її користь пеню в сумі 16 166,08 грн., а також стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 12 000 грн.
 
Позов мотивований тим, що 16 квітня 2025 року без відома та поза волею позивача, з її карткового рахунку № НОМЕР_1 було списано грошові кошти в розмірі 86 150,49 грн. Кошти було списано п`ятьма транзакціями, а саме: 30,00 EUR, що еквівалентно 1 435,14 грн о 13:34 год.; 105,50 USD, що еквівалентно 4422,48 грн о 13:39 год.; 1 281,00 AED (валюта: дирхам ОАЕ), що еквівалентно 14 621,84 грн о 14:22 год; 5499,99 AED (дирхам ОАЕ), що еквівалентно 62 778,61 грн о 14:45 год; 69,00 USD, що еквівалентно 2 892,42 грн о 18:28 год. Здійснення вказаних операцій відбулося за рахунок кредитних коштів. Кредитний ліміт був встановлений банком самостійно. Оскільки виконання транзакцій було здійснено з використанням кредитних коштів, банк за період з 16 квітня 2025 року по 23 жовтня 2025 року включно, також списав відсотки за користування кредитом в загальному розмірі 18 913,46 грн. Тобто, загальна сума списаних коштів в результаті несанкціонованих операцій складає 105 063,95 грн.
Про факт списання коштів позивачу стало відомо того ж дня, про що вона негайно 16.04.2025 о 15:50 год. повідомила відповідача звернувшись на «гарячу лінію» банку.
Зазначає, що фактичне списання коштів відбулося тільки 17.04.2025, тобто, у відповідача була можливість заблокувати зазначені транзакції та повернути кошти, оскільки банк було повідомлено про несанкціоновані шахрайські дії вчасно (16.04.2025 о 15:50 год.), однак він цього не зробив, у зв`язку з такою бездіяльністю та недбалістю відповідача їй завдано збитків. 
Також, 16 квітня 2025 року позивач звернулася з даного приводу до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Станом на час звернення з позовом до суду досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.
Окрім того, 16 травня 2025 року позивач письмово звернулася до АТ «Райффайзен Банк» з претензією щодо шахрайських дій третіх осіб та ненадійного захисту рахунку, у відповідь на яку отримала лист №97-14-5/1759 від 10 червня 2025 року з інформацією про те, що подальше врегулювання питання щодо повернення коштів повинно вирішуватися у встановленому законодавством порядку, шляхом звернення до правоохоронних органів.
01 серпня 2025 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти чотирма транзакціями у вигляді «повернення спірної транзакції/платежу» в загальному розмірі 23 371,88 грн. Однак, повернення спірної транзакції в сумі 62 778,61 грн - не відбулося.
25 вересня 2025 року позивач отримала лист від АТ «Райффайзен Банк» в якому було зазначено, що Банк не має підстав для повернення коштів на її картковий рахунок та порекомендував звернутися до правоохоронних органів.
Таким чином, станом на 10 листопада 2025 року загальна сума списаних коштів в результаті несанкціонованих операцій (з урахуванням списаних банком відсотків за користування кредитними коштами та повернення спірних транзакції) складає 81 692,07 грн.
Приймаючи до уваги, що відповідачем фактично визнано свою вину у незаконному списанні коштів (шляхом часткового повернення спірних транзакцій), однак не вчиняються жодні подальші дії направлені на поновлення порушених прав позивача як клієнта банку, при цьому відповідач продовжує нараховувати та списувати відсотки за користування кредитними коштами, які списанні незаконно, позивач вважає, що дії банку, які полягають у невідновлені на рахунку позивача грошових коштів не відповідають вимогам закону, вважає, що її права, як споживача банківських послуг, можуть бути захищені судом, що і стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

1.2. Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом
Представник АТ «Райффайзен Банк» Сапіга М.М. у зустрічному позові зазначає, що ОСОБА_1 подала заяву до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником за всіма юридичними правами та обов`язками якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк») та уклала Угоду № PD-83726 від 26.11.2013 року, якою акцептувала Публічну пропозицію/Угоду (далі іменовану як «Заява»). Згідно з цією Заявою, ОСОБА_1 прийняла умови публічної пропозиції Банку на отримання банківських послуг, які детально описані у Правилах, висловлюючи свою повну та беззастережну згоду з ними.
Зазначає, що Банк і ОСОБА_1. уклали Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0262/82/0176776 від 21.08.2013 року (далі - «Кредит»), згідно з яким Банк видав відповідачу за зустрічним позовом кредит у розмірі 83 357,80 грн. до 26.09.2027 року під 48,00 % річних. Кредитний ліміт було збільшено, що відображено у розрахунку заборгованості, відповідно до п. 2.3 ст. 2 Правил та п. 2.1 Кредитного договору в межах максимального ліміту.
Відповідно до умов Кредиту та Заяви сторони встановили, що у разі настання передбачених підпунктом 3.6.2. пункту 3.6. Статті 3 Розділу 6. Правил обставин Дефолту, Банк має право відмовити в наданні Кредиту (з припиненням зобов`язання Банка надати Кредит) та/або вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитом, включаючи повернення суми Кредиту, сплату Процентів, пені та інших платежів за Кредитом, про що направляє письмову вимогу. У разі невиконання цієї вимоги, Банк має право вжити заходи для стягнення заборгованості за Кредитом, які не суперечать законодавству України.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов Кредиту на її адресу було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за вих. № 114/5-715450 від 07.11.2025 року, надавши можливість добровільно (в позасудовому порядку) врегулювати заборгованість протягом 30 днів. Дана вимога була направлена на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідно до п.7.12 статті 7 Розділу 1 Правил), однак у визначені у вимозі строки ОСОБА_1 не виконана.
Вказує, що Станом на 06.11.2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» за Кредитом складає 83 357,80 грн., яка складається з дозволеного та недозволеного овердрафту, у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску 7 342,78 грн.
Враховуючи те, що відповідач не виконує умови Кредиту та вимогу банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного законодавства України, банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Таким чином, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» достроково заборгованість за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0262/82/0176776 від 21.08.2013 року у сумі 83 357,80 грн.; стягнути на користь АТ «Райффайзен Банк» витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору за подачу позову у розмірі 3 028,00 гривень.

ІІ. Рух справи
04.12.2025 позовна заява надійшла до суду. 
09.12.2025 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 17.12.2025, яке в подальшому відклалося на 21.01.2026 та на 18.02.2026.
Окрім того, 09.12.2025 ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме зобов`язано АТ «Райффайзен Банк» зупинити нарахування відсотків за користування кредитними коштами, плати за погашення простроченого боргу по кредиту, штрафів, пені, тощо по картковому рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), який відкритий на ім`я ОСОБА_1 з 16 квітня 2025 року та до моменту прийняття остаточного рішення у справі.
18.02.2026 ухвалою суду прийнято зустрічний позов АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів та об`єднано первісний позов з зустрічним в одне провадження у цивільній справі № 366/3900/25. Оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.04.2026. 
13.04.2026 ухвалою суду вищевказану цивільну справу призначено до розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 05.05.2026, закривши підготовче судове засідання. В подальшому судове засідання відклалося на 02.06.2026, 25.06.2026 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, 02.07.2026 відкладено у зв`язку з наданням сторонам підготовки до судових дебатів на 04.08.2026.

ІІІ. Позиції сторін
Представник позивача, адвокат Шурубор В.І., в судове засідання з`явився, вимоги, зазначені в позовній заяві підтримав та просив суд їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив суд - відмовити.
Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк» Сапіга М.М. (в режимі відеоконференції) вимоги, зазначені в зустрічній позовній заяві підтримав та просив суд їх задовольнити. Проти задоволення первісного позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
22.12.2025 від представника відповідача АТ «Райффайзен Банк» Сапіги М.М. надійшли відзив на позовну заяву, а також зустрічна позовна заява, в якій представник просить суд прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду спільно із первісним позовом та об`єднати цей позов в одне провадження разом з первісним позовом у справі № 366/3900/25; стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» достроково заборгованість за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0262/82/0176776 від 21.08.2013 року у сумі 83 357,80 грн.; стягнути на користь АТ «Райффайзен Банк» витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору за подачу позову у розмірі 3 028,00 гривень. 
02.03.2026 від представника позивача, адвоката Шурубора В.І., надійшов відзив на зустрічну позовну заяву АТ «Райффазен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому зазначає, що саме банк у порушення вимог законодавства, допустив списання коштів з рахунку ОСОБА_1 та подальше безпідставне перерахування цих коштів невідомій особі без відповідних розпоряджень ОСОБА_1 і всупереч її інтересам. Також, Банк допустив бездіяльність та недбалість щодо не блокування списаних коштів та їх повернення на рахунок ОСОБА_1 , хоча мав таку можливість, при цьому фактично визнав свою вину у незаконному списанні коштів, шляхом часткового повернення спірних транзакцій на рахунок ОСОБА_1 . За таких обставин, бездіяльність Банку та причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю банку та шкодою, що настала у вигляді несанкціонованого доступу до рахунку ОСОБА_1 та списання з її рахунку коштів невідомими особами є очевидним, і тому саме Банк в даному випадку повинен нести відповідальність за свої дії (бездіяльність). Таким чином, просить суд у задоволенні зустрічного позов АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити повністю., а позов ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, - задовольнити повністю. Стягнути з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 понесенні витрати на професійну правничу допомогу адвоката в межах даної цивільної справи у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

IV. Встановлені судом обставини та застосовані норми
4.1. Встановлені обставини справи
26.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», повним правонаступником якого є АТ «Райффазен Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № PD-83726, відповідно до пункту 2 якої підписанням цієї Угоди Клієнт приймає Публічну пропозицію Банка про надання Послуг в порядку та на умовах, викладених в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами. 
21.08.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффазен Банк») було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0262/82/0176776.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Райффазен Банк» та має відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 , на сьогоднішній день IBAN НОМЕР_2 ), була власником картки № НОМЕР_4 (на сьогоднішній день № НОМЕР_5 ), тобто є споживачем банківських послуг. 
Відповідно до історії по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (довідка видана АТ «Райффайзен Банк» 01.05.2025) 16.04.2025 року з карткового рахунку позивача було здійснено транзакції на загальну суму 86 150,49 грн. При цьому, фактичне списання коштів відбулося 17.04.2025 року.
Кошти було списано п`ятьма транзакціями, а саме: 30,00 EUR, що еквівалентно 1 435,14 грн о 13:34 год.; 105,50 USD, що еквівалентно 4 422,48 грн о 13:39 год.; 1 281,00 AED (валюта: дирхам ОАЕ), що еквівалентно 14 621,84 грн о 14:22 год; 5 499,99 AED (дирхам ОАЕ), що еквівалентно 62 778,61 грн о 14:45 год; 69,00 USD, що еквівалентно 2 892,42 грн о 18:28 год, що підтверджується інформацією про рахунок за період 01.04.2025-30.04.2025 (виписка Real-Time від 12.06.2025).
Здійснення вказаних операцій відбулося за рахунок кредитних коштів. Кредитний ліміт був встановлений банком у розмірі 113 000,00 грн. 
Як зазначає позивач, про факт списання коштів їй стало відомо того ж дня, про що вона негайно повідомила АТ «Райффайзен Банк» звернувшись на «гарячу лінію» банку. Вказане підтверджується відповідним записом дзвінка позивача до Інформаційного Центру Банку 16.04.2025 року о 15:38:24, який долучено банком до відзиву на позовну заяву.
Так, із вказаного аудіозапису дзвінка вбачається, що ОСОБА_1 16.04.2025 року пройшла верифікацію та зайшла в застосунок «MyRaif» на своєму мобільному пристрої за відбитком пальця. Окрім цього, таке ж повідомлення про проведення верифікації прийшло позивачу на електронну пошту в папку «спам», однак вона не переходила за посиланням та не вводила пароль із повідомлення. Після чого видалила вказане повідомлення. Ні у папці «спам», ні у «видалених» повідомленнях, ні на комп`ютері воно не зберіглося. На запитання оператора яким чином стало відомо про списання коштів, позивач відповіла, що зайшла в застосунок «MyRaif» і зрозуміла, що відбулося зняття коштів. Оператор зазначила, що дійсно вхід у застосунок «MyRaif» відбувся зі стороннього мобільного пристрою після чого відбулося зняття коштів різними транзакціями. Також, допомогла сформувати заявку на проведення розслідування та повернення коштів, та порекомендувала звернутися позивачеві до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №2864 при прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.04.2025 року, ОСОБА_1 звернулася з даного приводу до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Станом на час звернення з позовом до суду досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.
16.05.2025 року позивач звернулася до АТ «Райффайзен Банк» з претензією щодо шахрайських дій третіх осіб та ненадійного захисту рахунку, у відповідь на яку отримала лист №97-14-5/1759 від 10 червня 2025 року з інформацією про те, що подальше врегулювання питання щодо повернення коштів повинно вирішуватися у встановленому законодавством порядку, шляхом звернення до правоохоронних органів.
Відповідно до довідки про рух коштів по рахунку за період з 16.04.2025 по 23.10.2025, виданої АТ «Райффайзен Банк» 01.08.2025 року на картковий рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти чотирма транзакціями, а саме: 14 621,84 грн, 4 422,48 грн, 1 435,14 грн, 2 892,42 грн - у вигляді «повернення спірної транзакції/платежу», що в загальному розмірі становить 23 371,88 грн. Також, із вказаної довідки вбачається, що банк за період з 16.04.2025 по 23.10.2025 включно списав відсотки за користування кредитом в загальному розмірі 18 913,46 грн.
25.09.2025 року позивач отримала лист від АТ «Райффайзен Банк» №81-19-1-00/26/184582, в якому було зазначено, що Банк не має підстав для повернення коштів на картковий рахунок та порекомендував звернутися до правоохоронних органів. 
Таким чином, станом на момент звернення із вказаним позовом до суду, загальна сума списаних коштів з рахунку позивача (з урахуванням списаних банком відсотків за користування кредитними коштами та повернення спірних транзакції) складає 81 692,07 грн (86 150,49 грн + 18 913,46 грн - 23 371,88 грн).
У відзиві на позовну заяву представник АТ «Райффайзен Банк» зазначає, що за заявою позивача проведено перевірку відповідним підрозділом інформаційної безпеки АТ «Райффайзен Банк» здійснених платіжних операцій, якою встановлено, що 16.04.2025 о 15:38 до Інформаційного Центру Банку з фінансового номеру НОМЕР_6 звернувся Клієнт ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 ) та повідомив оператору що з її платіжної картки списані кошти на загальну суму 85 996 гривень. Зокрема Позивач повідомила, що їй на пошту прийшло повідомлення від третіх осіб нібито для проходження переідентифікації, після чого клієнт перейшла по даному посиланню і ввела дані для входу в MyRaif, а також ввела ОТР пароль з смс, отриманого на її фінансовий номер від Банку.
Також, вказує, що внутрішньобанківською перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Райффайзен Банк» з 2013 р. (чинний публічний договір PD-83726 від 26.11.2013р). Фінансовий номер Клієнта НОМЕР_6 зареєстровано 16.07.2018р., з тих пір вказаний номер не змінювався, реєстрація в мобільному застосунку MyRaif: з 11.01.2024 року.
Для входу в MyRaif використовує: з 11.01.2024 року samsung SM-M526BR Android v.33, з 16.04.2025 року Apple iPhone17,2 iOS 18.3.2.
16.04.2025 о 13:11:02 в MyRaif було здійснено Реєстрація. Введення ОТП коду, на пристрої, який раніше не використовувався Apple iPhone17,2 iOS 18.3.2 (для підтвердження 16.04.2025 о 13:12:28 Банком було відправлено смс на Фінансовий номер Позивача НОМЕР_6 з текстом Code: 495575. Odnorazovyi parol dlia MyRaif. Dovidka za tel. 0 800 500 133 VQ01yG8NnLM).
16.04.2025 о 13:12:13 в MyRaif Позивача було здійснено Реєстрація. Введення паролю від попередньої реєстрації, на пристрої Apple iPhone17,2 iOS 18.3.2 
16.04.2025 о 13:12:14 в MyRaif Позивача було здійснено Реєстрація. Створення паролю. biometrics, на пристрої Apple iPhone17,2 iOS 18.3.2 
13:13:57 о 13:13:57 в MyRaif було здійснено cardTokenization. Add card to wallet. BIOMETRICS НОМЕР_4 , на пристрої, який раніше не використовувався Apple iPhone17,2 iOS 18.3.2 (16.04.2025 о 13:15:23 надійшло Push на пристрій IOS Картку додано до гаманця Mastercard 100 days *9560 під`єднана для оплат через Apple Pay).

4.2. Оцінка суду
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Судом встановлено, що 26.11.2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», повним правонаступником якого є АТ «Райффазен Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № PD-83726, відповідно до пункту 2 якої підписанням цієї Угоди Клієнт приймає Публічну пропозицію Банка про надання Послуг в порядку та на умовах, викладених в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами. Окрім того, 21.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0262/82/0176776.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України з позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Так, у позовній заяві позивач посилалася на те, що 16.04.2025 року без її відома та поза її волею з карткового рахунку № НОМЕР_1 було здійснено транзакції на загальну суму 86 150,49 грн, при цьому, фактичне списання коштів відбулося 17.04.2025 року. Кошти було списано п`ятьма транзакціями, а здійснення вказаних операцій відбулося за рахунок кредитних коштів. 
Про факт списання коштів позивачу стало відомо того ж дня, про що вона негайно повідомила АТ «Райффайзен Банк» звернувшись на «гарячу лінію» банку, що підтверджується відповідним записом дзвінка позивача до Інформаційного Центру Банку 16.04.2025 року о 15:38:24. 
Згідно з відзивом на позовну заяву банк стверджує, що за результатами перевірки встановлено, що 16.04.2025 о 15:38:24 позивач самостійно зателефонувала до контакт центру з мобільного номеру НОМЕР_6 та повідомила, що їй на пошту прийшло повідомлення від третіх осіб нібито для проходження переідентифікації, після чого Позивач перейшла по даному посиланню і ввела дані для входу в MyRaif, а також ввела ОТР пароль з смс. Внаслідок дій Позивача ймовірно треті особи отримали доступ до додатку MyRaif клієнтки. Надалі в MyRaif третіми особами було здійснено додавання кредитної картки клієнтки НОМЕР_4 в Apple Pay. Після чого за допомогою сервісів FAT*Travejar, AIRALO, MICROLESS GENERAL TRAD, FIVERR, WIDILO третіми особами було здійснено платежі з кредитної картки клієнтки за допомогою Apple Pay на загальну суму 85995,30 грн.
Однак, відповідно до вищевказаного аудіозапису дзвінка вбачається, що у розмові з оператором гарячої лінії банку позивач запевнила, що не переходила за жодним посиланням та не вводила ніякі паролі із повідомлення, лише пройшла верифікацію та зайшла в застосунок «MyRaif» на своєму мобільному пристрої за відбитком пальця.
Інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні дій, що сприяли втраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції зі списання коштів з її картки 16.04.2025 року - відповідач не надав.
Окрім того, суд погоджується з доводами позивача, що у відповідача була можливість заблокувати зазначені транзакції та повернути кошти, оскільки банк було повідомлено про несанкціоновані шахрайські дії вчасно 16.04.2025 о 15:38:24, а фактичне списання коштів відбулося тільки 17.04.2025, що підтверджується історією по картковому рахунку від 01.05.2025.
Також, відповідач АТ «Райффайзен Банк» фактично визнав свою вину у незаконному списанні коштів шляхом часткового повернення 01.08.2025 спірних транзакцій на рахунок позивача.
Так, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України).
Як визначено у ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги», користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; 
неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; 
неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); 
платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Відповідно до вказаного Закону, надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).
Пунктом 141 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022 року, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором.
Відповідно до пункту 138 вказаного Положення, емітент зобов`язаний забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту.
Емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем.
Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Втратою платіжного інструменту є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за платіжним інструментом, неправомірне заволодіння та/або використання платіжного інструменту чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації.
Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання заяви (повідомлення) щодо факту міскодингу зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його заяви (повідомлення).
Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян.
Строки, протягом яких емітент установлює ініціатора та правомірність платіжної операції, та строки повернення на рахунок користувача суми попередньо списаної неналежної платіжної операції визначені статтею 89 Закону України «Про платіжні послуги».
Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.
Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св21).
Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга, четверта статті 83 ЦПК України).
Як було встановлено судом, банк не надав належних, допустимих, достатніх та беззаперечних доказів для висновку, що ОСОБА_1 сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 16.04.2025 року на суму 86 150,49 грн.
Так, у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, зазначено: «Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Зазначений висновок підтримано також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.07.2025 року у справі № 490/7829/23.
Також, у постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі №753/12781/23, колегія суддів дійшла висновку, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Отже, саме банк має надати беззаперечні докази сприяння позивачем незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 16.04.2025 року.
Відповідно до пункту 7 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок (пункт 8 розділу VI Положення № 705).
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, зазначено, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які він не виконував або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 як споживач діяла швидко (протягом короткого терміну з часу вчинення списання коштів) та оперативно, вжила усіх визначених заходів, які передбачені в такому випадку щодо доведення її непричетності до здійснення несанкціонованих нею дій зі списання коштів.
Зокрема, грошові кошти були списані з карткового рахунку позивача 16.04.2025 року в період з 13:34:23 по 18:28:45 год., при цьому позивач повідомила банк про несанкціоноване списання коштів з її рахунку 16.04.2025 о 15:38:24, однак, після цього часу продовжувалися списання коштів, а фактичне списання коштів відбулося тільки 17.04.2025 року.
Тому, враховуючи положення пунктів 7-9 розділу VI Положення № 705, суд приходить до висновку, що позивач не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, а банк не довів, що позивач своїми діями сприяла втраті та/або незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати спірні платіжні операції.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Так, Верховний Суд залишаючи в силі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 грудня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 09 липня 2024 року у справі № 588/783/23, відповідно до яких зобов`язано банк відновити залишок коштів по картковому рахунку, який був на указаному рахунку до неналежного переказу, порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив (постанова ВС від 05 листопада 2025 року у справі № 588/783/23 (провадження №61-11145св24).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Виходячи з аналізу наведених норм та беручи до уваги вищевказану позицію Верховного Суду, а також враховуючи те, що банк не надав доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження вини останньої у вчиненні дій, що сприяли втраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції зі списання коштів з її картки, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі та відмові у задоволенні зустрічного позову.

V. Щодо стягнення пені 
Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.
Відповідно до частини 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення №164 від 29.07.2022 року).
Як було встановлено судом, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню фінансового номера, ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції.
Період з дня списання відповідачем коштів з рахунку ОСОБА_1 по день ухвалення судом рішення (з 16.04.2025 по 25.06.2026) становить 436 днів. Сума пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за приписами частини 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» становить 29921,68 грн., у тому числі:
18039.40 грн за період 16.04.2025-31.12.2025 (81692.07 грн * х (31%х2):365 днів) х 260 днів/100
2012.09 грн за період 01.01.2026-29.01.2026 (81692.07 грн * х (31%х2):365 днів) х 29 днів/100
9870.19 грн за період 30.01.2026-25.06.2026 (81692.07 грн * х (30%х2):365 днів) х 147 днів/100
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Оскільки сума пені, розрахована відповідно до заявленої позовної вимоги за кожний день від дня неналежного переказу станом по день подачі даної позовної заяви (04.12.2025 року включно) 16 166,08 грн., є меншою суми пені, яка розрахована судом - 29921,68 грн., тому зважаючи на те, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивачки слід стягнути пеню в сумі 16 166,08 грн.

VI. Судові витрати
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову - на відповідача; 
2) у разі відмови в позові - на позивача; 
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн за заяву про забезпечення позову.
Окрім того, для захисту порушених прав ОСОБА_1 звернулася до адвоката Шурубора В.І. з яким було укладено Договір по надання правничої допомоги №28/11 від 28.11.2025 року (з додатком №1 від 28.11.2025), і відповідно до умов вказаного Договору адвокат Шурубор В.І. надає правничу допомогу у спорі між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів.
Згідно умовами вказаного Договору та додатку №1 від 28.11.2028 сторони погодили, що за надання Адвокатом правничої допомоги вказаної в п.1 Договорі і визначеної Дорученням обчислення суми гонорару (винагороди) відбувається погодинно. Сторони також погодили, що розмір години роботи Адвоката в межах даного Договору становить 1 000 гривень 00 копійок за 1 (одну) годину роботи Адвоката.
Адвокатом зроблено детальний опис його послуг з видом робіт, та часом, який він витратив чи витратить для надання професійної правничої допомоги у межах даного позову (справи) та виконання рішення суду.
Так, відповідно до договору №28/11 від 28.11.2025 року (з додатком до нього №1 від 28.11.2025), акту прийому-передачі юридичних послуг №1/28/11 від 03.12.2025 року, акту прийому-передачі юридичних послуг №2/28/11 від 25.02.2026 року, детального опису робіт (наданих послуг) від 03.12.2025 року та 25.02.2026, квитанції до прибуткового касового ордера № 28/11 від «02» березня 2026 року, які додані до первинного позову та відзиву на позовну заяву, розрахунок суми витрат на оплату послуг адвоката, які ОСОБА_1 понесла у зв`язку з розглядом даної справи становить 12 000,00 гривень 00 копійок. 
У зв`язку з тим, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а також у зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічної позовної заяви, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом АТ «Райффайзен Банк» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір та витрати на отримання професійної правничої допомоги.
Керуючись статтями 3-6, 16, 509, 526, 626, 1054, 1066-1068, 1071, 1073 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про платіжні послуги», статтями 4, 7, 12, 19, 141, 174-176 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів - задовольнити.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Райффазен Банк» (ЄДРПОУ 14305909, адреса: 01011, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 4А) відновити залишок коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) № НОМЕР_1 (рахунок IBAN НОМЕР_2 ), який був на указаному картковому рахунку до 16 квітня 2025 року до неналежного переказу.
Стягнути з Акціонерного товариства «Райффазен Банк» (ЄДРПОУ 14305909, адреса: 01011, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 4А) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пеню в сумі 16 166,08 (шістнадцять тисяч сто шістдесят шість) гривень 08 копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства «Райффазен Банк» (ЄДРПОУ 14305909, адреса: 01011, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 4А) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок за заяву про забезпечення позову, а також витрати на отримання професійної правничої допомоги в сумі 12 000,00 (дванадцять тисяч) гривень.
В задоволені зустрічного позову Акціонерного товариства «Райффазен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне найменування сторін:
Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 
Відповідач - Акціонерне товариство «Райффазен Банк», ЄДРПОУ 14305909, місцезнаходження: 01011, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 4А.

Суддя           Олексій Гончарук