ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ^1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого – судді Русєвої А.С.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Тищука В.В.,
захисника – Саінчина С.О.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124 КУпАП, -
встановив:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №705987 від 29.06.2026 року 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, неодружений, військовослужбовець, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
19.06.2026р. о 23:55 год. за адресою: м.Одеса вул. Академічна, 28/4, керуючи транспортним засобом «Audi A6» н/з НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, виявивши перед собою перешкоди у вигляді транспортного засобу «Volkswagen Toureg» н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, та не врахував безпечного інтервалу та дистанції, та допустив зіткнення з вищевказаним транспортним засобом. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.12.3 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачено ст.124 КУпАП.
Таким чином, за переконанням органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, порушивши вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху.
Разом із цим судом встановлено, що ОСОБА_1 , 19.06.2026р. о 23:55 год. за адресою: м.Одеса вул. Академічна, 28/4, керуючи транспортним засобом «Audi A6» н/з НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, місце якої залишив, чим порушив п.2.10. а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень не визнав та пояснив, що 19.06.2026 року близько 23:50 год. він, повернувшись із відрядження, забрав свого товариша та рухався на автомобілі «Audi A6» з боку вул. Академічної у напрямку Курортного провулку. На перехресті вул. Академічної та Курортного провулку він здійснював поворот праворуч. Повернувши у пров. Курортний перешкод у напрямку його руху не було, у зв`язку з чим він не бачив автомобіля «Volkswagen Touareg». ОСОБА_1 зазначив, що автомобільна дорога є двосторонньою, дорожня розмітка відсутня, два транспортні засоби можуть там безперешкодно розминутися. Він стверджував, що зіткнення відбулося не з його вини, оскільки автомобіль «Volkswagen Touareg» під керуванням ОСОБА_2 здійснював маневр із великим радіусом, при цьому, за його словами, водій автомобіля «Volkswagen Touareg» виїжджала з місця паркування заднім ходом. У момент зіткнення він відчув удар у праву бокову частину свого автомобіля, тоді як у автомобіля іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди пошкодження, на його думку, були в лівій передній частині. Також ОСОБА_1 пояснив, що не погоджується зі схемою дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вважає, що місце зіткнення на ній зазначено неправильно.
Після зіткнення він вийшов із автомобіля та запитав інших учасників, що вони мають намір робити. Йому повідомили, що зателефонують та вирішать питання щодо подальших дій. За його словами, вони чекали приблизно 40 хвилин, після чого приїхав невідомий чоловік. ОСОБА_1 знову запитав, що вони мають намір робити, на що йому відповіли, що необхідно ще почекати та зателефонувати. ОСОБА_1 зазначив, що близько 00:15 год., зважаючи на початок комендантської години, він повідомив про необхідність вирішувати питання щодо оформлення дорожньо-транспортної пригоди. Після цього, за його словами, замість працівників поліції приїхав автомобіль білого кольору «Tesla», з якого вийшли двоє чоловіків, які вчинили щодо нього та його товариша напад. ОСОБА_1 пояснив, що саме через загрозу його життю та здоров`ю він був змушений залишити місце дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, в судовому засіданні сторона захисту просила об`єднати матеріали даних справ в одне провадження. 
Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Таким чином, з урахуванням, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122-4 КУпАП та ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 одночасно розглядаються Приморським районним судом м. Одеси, то вони підлягають об`єднанню в одне провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення притягуваного, приходить до наступного.
Так, відповідно до диспозиції ст.124 КУпАП відповідальність за цією статтею настає в разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).
У відповідності до ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи має бути вирішено: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона відповідальності.
Усі зазначенні питання під час розгляду справи, суддя (суд) має вирішувати з аналізу наявних по справі доказів, у відповідності до вимог ст.252 КУпАП. Тобто усі кваліфікуючі ознаки правопорушення, як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони мають доводитися певними доказами та мати своє відображення у певних документах, які складаються на місці вчинення правопорушення із дотриманням вимог відповідних інструкції.
У вину ОСОБА_1 ставиться порушення п.12.3 ПДР, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Частиною 1 ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 вбачається, що ДТП сталось за участю двох водіїв транспортних засобів. За переконанням суду для правильного застосування норми закону про адміністративну відповідальність у такому випадку особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв.
На таку особливість у правозастосуванні вказує Пленум ВС у постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14. У п.7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №705987 від 29.06.2026 року, 19.06.2026р. о 23:55 год. ОСОБА_1 за адресою: м.Одеса вул. Академічна, 28/4, рухаючись у транспортному засобі «Audi A6» н/з НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, виявивши перед собою перешкоди у вигляді транспортного засобу «Volkswagen Toureg» н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, та не врахував безпечного інтервалу та дистанції, та допустив зіткнення з вищевказаним транспортним засобом. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою винуватість у ДТП та пояснив, що зіткнення відбулося не з його вини, оскільки автомобіль «Volkswagen Touareg» під керуванням ОСОБА_2 виїжджав з місця паркування заднім ходом та здійснював маневр із великим радіусом.
Зазначені доводи ОСОБА_1 узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема з письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 20.06.2026 року та ОСОБА_2 , відповідно до яких зіткнення транспортних засобів відбулося в момент, коли ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Touareg» н/з НОМЕР_2 , здійснюючи виїзд із місця паркування, почала рух заднім ходом.
Таким чином, сам факт наявності дорожньо-транспортної пригоди та механічних пошкоджень транспортних засобів не може свідчити про порушення саме ОСОБА_1 вимог п. 12.3 ПДР та бути достатньою підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
При цьому, із досліджених судом доказів убачається, що безпосередньо перед зіткненням автомобіль «Volkswagen Touareg» під керуванням ОСОБА_2 здійснював маневр виїзду з місця паркування шляхом руху заднім ходом. Зазначена обставина має істотне значення для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, оскільки саме такий маневр об`єктивно створював перешкоду для руху автомобіля ОСОБА_1 .
Аналізуючи обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що водій транспортного засобу «Volkswagen Touareg», зобов`язана була діяти з дотриманням вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, і за умови їх дотримання зазначеним водієм дорожньо-транспортна пригода могла не настати.
Зі змісту пункту 10.9 ПДР України слідує, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Отже, згаданий пункт ПДР встановлює абсолютний пріоритет для інших водіїв відносно водія, який рухається заднім ходом і, останній зобов`язаний дати дорогу всім без винятку учасникам руху (іншим авто, пішоходам, велосипедистам). 
За таких обставин суд вважає, що саме дії ОСОБА_2 під час здійснення маневру руху заднім ходом перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 до виникнення небезпеки для руху мав об`єктивну можливість її виявити та, всупереч вимогам п. 12.3 ПДР, не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу.
Водночас органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не встановлено та не доведено, яким саме чином ОСОБА_1 мав можливість передбачити та уникнути зіткнення з транспортним засобом, який у момент виникнення небезпеки здійснював маневр заднім ходом. Не наведено також об`єктивних даних щодо швидкості руху автомобіля ОСОБА_1 , відстані між транспортними засобами до початку маневру ОСОБА_2 , моменту виникнення небезпеки для руху та технічної можливості ОСОБА_1 шляхом гальмування або зміни напрямку руху уникнути зіткнення.
Отже, матеріалами справи не підтверджується необхідний для притягнення особи до адміністративної відповідальності причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та пошкодженням транспортних засобів.
Суд звертає увагу, що положення п. 12.3 ПДР підлягають застосуванню лише за умови встановлення факту виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, а також наявності у нього реальної можливості вжити передбачених цією нормою заходів. Саме по собі зіткнення транспортних засобів не свідчить про те, що водій, який рухався, порушив зазначену норму.
За результатами судового розгляду судом встановлено, що зіткнення транспортних засобів відбулося під час здійснення ОСОБА_2 маневру виїзду з місця паркування заднім ходом, що підтверджується, у тому числі, її власними письмовими поясненнями. При цьому доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.3 ПДР, не вживши заходів для уникнення зіткнення після виникнення небезпеки, матеріали справи не містять.
Відтак, обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, яке перебуває у причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, у судовому засіданні свого підтвердження не знайшла.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обов`язок доведення вини особи покладається на державу, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому згідно зі ст. 251 КУпАП доказами є фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку встановлюються, зокрема, винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Таким чином, за результатами судового розгляду справи відносно ОСОБА_1 судом встановлені обставини, які беззаперечно вказують на необґрунтованість висновку поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, щодо наявності в діях ОСОБА_1 порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху та відповідно складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Таким чином, суд констатує, за встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, що будь-яких доказів, які б спростовували доводи притягуваного відносно того, що ОСОБА_1 рухався на своєму транспортному засобі з дотриманням Правил дорожнього руху, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б підтверджували причинний зв`язок між діями ОСОБА_1 та наслідками ДТП.
Отже, суд приходить до висновку, що провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Розглядаючи питання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, а саме залишення ОСОБА_1 , місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до вимог п. 2.10. «а» ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Вина ОСОБА_1 , в залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, повністю підтверджується обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 705999 від 29.06.2026 р., копією рапорту, копією схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.06.2026 року, копією письмових пояснень учасників ДТП, у тому числі поясненнями самого притягуваного у суді.
Судом встановлено, що після зіткнення ОСОБА_1 залишався на місці події, спілкувався з іншими учасниками дорожньо-транспортної пригоди, очікував прибуття інших осіб, а в подальшому, не дочекавшись працівників поліції, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та поїхав.
Таким чином, сам ОСОБА_1 фактично не заперечує обставину залишення ним місця ДТП, однак посилається на те, що був змушений це зробити через загрозу його життю та здоров`ю.
Водночас зазначені доводи ОСОБА_1 щодо наявності реальної загрози його життю та здоров`ю належними та допустимими доказами не підтверджені. Матеріали справи не містять відомостей та сторона захисту не надала доказів про звернення ОСОБА_1 до органів Національної поліції з приводу нападу на нього чи його товариша, отримання ними тілесних ушкоджень, виклику екстрених служб, звернення за медичною допомогою або інших об`єктивних даних, які б підтверджували існування безпосередньої та реальної загрози, що унеможливлювала виконання ним обов`язків, передбачених п. 2.10 ПДР.
Більше того, з пояснень самого ОСОБА_1 вбачається, що після дорожньо-транспортної пригоди він усвідомлював необхідність виклику працівників поліції та оформлення ДТП, однак, попри це, прийняв рішення самостійно залишити місце пригоди.
За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлюючи факт її вчинення та необхідність її оформлення, всупереч вимогам п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не дочекавшись працівників поліції та не виконавши передбачених законом обов`язків учасника ДТП.
При цьому обставина, що ОСОБА_1 не є винуватцем самої дорожньо-транспортної пригоди, не звільняє його від обов`язку дотримуватися вимог п. 2.10 ПДР, оскільки відповідальність за залишення місця ДТП та відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, є самостійними складами адміністративних правопорушень. Закон не ділить водіїв на «винних» та «потерпілих», а встановлює безальтернативний обов`язок для обох водіїв, причетних до ДТП, у тому числі, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди та викликати поліцію/швидку.
Таким чином, суд вважає доведеним факт залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, а наведені ним причини залишення місця події — непідтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим вони не можуть бути визнані обставинами, що виключають його відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
Таким чином, з викладеного слідує, що вина ОСОБА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 КУпАП повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
При призначенні адміністративного стягнення суд враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, які відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , за скоєне ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.
Таким чином, з урахуванням вказаних обставин справи, приймаючи до уваги особу ОСОБА_1 , а також припинення вчинення ним нових правопорушень, буде достатнім та необхідним застосування адміністративного стягнення у виді штрафу, тому не вбачає підстав для застосування до винного такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами. 
Згідно ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення з ОСОБА_1 , підлягає стягненню сума судового збору.
Керуючись ст.283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд – 

постановив:
Справи про адміністративні правопорушення №522/13230/26 (провадження №3/522/4485/26) та №522/13230/26 (провадження №3/522/4486/26) про притягнення ОСОБА_1 , за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП об`єднати в одне провадження, та присвоїти об`єднаній справі №522/13230/26 провадження №3/522/4485/26.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
ОСОБА_1 визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 665 гривень 60 копійок. 
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

Єдиний унікальний номер справи: №522/13230/26
Номер провадження №3/522/4485/26
Головуючий суддя – Русєва А.С.