Справа № 420/18389/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О. О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.03.2025 № 241670072105, щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книги НОМЕР_1 від 25.04.1987 та періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.01.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2013 по 30.09.2014 та з 01.04.2022 по 14.01.2025 і вирішити питання призначення та виплати йому пенсії за віком з 28.02.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому відмовлено у призначенні пенсії, зокрема, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивач з оскаржуваним рішенням не погоджується та зазначає, що його трудовою книжкою підтверджуються спірні періоди роботи. Вважає, що відповідачем протиправно не враховано періоди роботи до страхового стажу.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало відзив, в якому, зазначило, що пенсійний орган відмовляючи у призначенні пенсії діяв правомірно, оскільки у позивача недостатньо страхового стажу для її призначення.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою від 06.05.2024 про призначення йому пенсії за віком, але рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.05.2024 № 241670072105 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу.
Позивач повторно звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 241670072105 позивачу знову відмовлено у призначенні пенсії через відсутність стажу - 31 рік.
28.02.2025 позивач втретє звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою, додавши архівні довідки, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.03.2025 № 241670072105 позивачу вчергове відмовлено у призначенні пенсії. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Згідно із частиною першою ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).
Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Пунктом 2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), визначено, що до заяви про призначання пенсії додаються документи, перелічені в підпунктах 1 - 4 пункту 2.1 цього розділу.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 для призначення пенсії надаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі постанова КМУ № 637).
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), ст. 48 Кодексу законів про працю України, п. 1 Постанови КМУ № 637 та п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як вбачається з позовної заяви, підставою для незарахування спірних періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.04.1987, стало те, що запис про виправлення по батькові внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162 та відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 за періоди провадження підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.01.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2013 по 30.09.2014 та з 01.04.2022 по 14.01.2025.
З цього приводу суд зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У той же час, як стверджує позивач, певні недоліки в заповненні трудової книжки, а саме відсутність номера та дати документа на титульній сторінці трудової книжки на підставі якого внесено зміни в ПІБ заявника, не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу.
Позивач вказує, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити працівника права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу. Він також посилається на правову позицію Верховного Суду, згідно з якою формальні неточності не можуть бути підставою для неврахування стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці.
Викладене свідчить про безпідставність незарахування пенсійним органом вказаних вище періодів роботи до страхового стажу позивача.
Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Окрім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Вказану позицію сформував Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.
З огляду на викладене, суд вважає, що спірні періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.04.1987 мають бути зарахованими до страхового стажу позивача.
Щодо твердження Пенсійного фонду України про відсутність інформації про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 за періоди провадження підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.01.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2013 по 30.09.2014 та з 01.04.2022 по 14.01.2025, суд зазначає наступне.
Для розрахунку розміру пенсії період підприємницької діяльності до страхового стажу зараховується за умови сплати страхових внесків та пропорційно сумі фактично сплачених страхових внесків за відповідний період.
Фізичні особи - підприємці при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком, проте, зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець до виходу на пенсію.
Відповідно до цього законодавець визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди.
Отже, аналізуючи положення Закону № 1058 та Порядку № 637, можна дійти висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- до 01.05.1993 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
- з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію, як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків;
- з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5- ОК).
Матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 05.01.2005.
Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Чернівецькій області позивач має статус фізичної особи-підприємця, який перебував на податковому обліку в органах ДПС у період з 05.01.2005 по 14.01.2025 та протягом зазначеного часу застосовував спрощену систему оподаткування, зокрема: у період з 01.10.2014 по 31.12.2014, а також з 01.01.2016 по 14.01.2025, як платник єдиного податку 3-ї групи за ставкою 5%, а в період з 01.01.2015 по 31.12.2015, як платник єдиного податку 3-ї групи за ставкою 4%, що підтверджує факт провадження ним господарської діяльності та перебування у відповідних правовідносинах з контролюючими органами.
Отже, належними та допустимими доказами підтверджено факт перебування позивача на податковому обліку, як фізичної особи-підприємця та здійснення ним підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування із умовою сплати єдиного податку у періоди з 01.10.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 31.12.2015, а також з 01.01.2016 по 14.01.2025, у зв`язку з чим ці відомості мають бути відображені в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та враховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при обчисленні страхового стажу позивача для визначення його права на призначення пенсії за віком. 
Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які свідчать про те, що позивач у вказані періоди не проводив сплату страхових внесків. Більш того, жодних доказів про застосування фінансових санкцій до позивача за несплату страхових внесків, відповідачем суду також не надано.
З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Частиною першою ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, зокрема, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.
З урахуванням викладеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 155750006200 від 07.03.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву позивача від 28.02.2025 про призначення пенсії за віком врахувавши до страхового стажу роботи згідно трудової книги НОМЕР_1 від 25.04.1987 та періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.01.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2013 по 30.09.2014 та з 01.04.2022 по 14.01.2025 та вирішити питання призначення та виплати йому пенсії за віком.
У відповідності до вимог частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 72 - 74, 77, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ЄДРПОУ: 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.03.2025 № 241670072105 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 28.02.2025 про призначення пенсії за віком врахувавши до страхового стажу роботи згідно трудової книги НОМЕР_1 від 25.04.1987 та періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.01.2005, з 01.01.2011 по 31.12.2011, з 01.01.2013 по 30.09.2014 та з 01.04.2022 по 14.01.2025 та вирішити питання призначення та виплати йому пенсії за віком.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13.07.2026.
Суддя Олександр ХУРСА