Справа № 392/1227/26 
Провадження № 2/392/1494/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року          м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., за участю секретаря судового засідання Чабаненко Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Обґрунтування позову.
У травні 2026 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 23498049 від 11 березня 2025 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 березня 2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи було укладено Кредитний договір № 23498049, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн на строк 365 днів (до 10 березня 2026 року включно). Умовами договору було встановлено дисконтну відсоткову ставку 0,01% на день протягом перших 14 днів, та базову відсоткову ставку 1,0% на день (365% річних) починаючи з 15-го дня користування кредитом. 
06 квітня 2026 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 06-04/26, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № 23498049 перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс».
Позивач вказує, що відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 16080,00 грн, яка складається з:заборгованості за тілом кредиту - 4 000,00 грн; заборгованості за нарахованими процентами - 12 080,00 грн.
Позивач просить стягнути вказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Заяви ( клопотання) учасників справи.
Відповідачка ОСОБА_1 надала суду відзив та додаткові пояснення, у яких проти задоволення позовних вимог заперечує оскільки нею неодноразово здійснювалася оплата за додатковими угодами про пролонгацію (сплачено загалом 2520,00 грн), проте надана позивачем довідка про заборгованість є внутрішнім документом і не є первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідачка стверджує, що сума процентів у розмірі 12 080,00 грн утричі перевищує тіло кредиту, що є кабальним нарахуванням та прямо порушує частину 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою сукупна сума процентів та штрафних санкцій не може перевищувати подвійну суму кредиту. Крім того, порушено вимоги Закону № 9422 щодо максимального розміру денної процентної ставки. ОСОБА_1 посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12, вказуючи, що після закінчення строку кредитування (10 березня 2026 року) право позивача нараховувати відсотки за договором припинилося. Відповідачка стверджує, що на фотокартці з паспортом міститься автоматичний маркер дати «11.11.2024», що за 4 місяці передує даті укладення договору (11 березня 2025 року). Це, на думку відповідачки, свідчить про використання застарілих даних та відсутність належної верифікації на момент підписання. Поданий позивачем до матеріалів справи реєстр боржників (Додаток № 3) містить персональні дані ще 186 сторонніх осіб, що порушує Закону України «Про захист персональних даних» та робить цей доказ недопустимим відповідно до статті 78 ЦПК України. Просить відмовити у стягненні 9000,00 грн витрат на адвоката через їх очевидну штучність, завищеність та використання шаблонних документів.
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відзив відповідачки подано з порушенням норм ЦПК України (не надано доказів направлення копії відзиву позивачу); укладення договору відбулося належним чином через верифікацію в системі BankID НБУ 11 березня 2025 року о 15:59 та підписання одноразовим SMS-ідентифікатором «Y2FhYjA1»; обмеження частини 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» не розповсюджується на даний договір, оскільки строк кредитування становить 365 днів, що перевищує передбачений законом ліміт в 1 місяць; розрахунок заборгованості є арифметично точним: загальний розмір нарахованих відсотків за рік склав 14 600,00 грн, відповідачка сплатила 2 520,00 грн за пролонгаціями, що були зараховані в рахунок відсотків, відтак залишок заборгованості за відсотками становить саме 12 080,00 грн.
Рух справи.
До Маловисківського районного суду Кіровоградської області, 29 травня 2026 року надійшла вказана позовна заява.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2026 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Кратка Д.М.
Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (частина 2 статті 247 ЦПК України).
Встановлені судом фактичні обставини справи, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
11 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» (первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи був укладений Договір про споживчий кредит / Кредитний договір № 23498049.
За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн на споживчі цілі строком на 365 днів (із датою остаточного погашення заборгованості 10 березня 2026 року). Договором було встановлено відсоткові ставки: дисконтна (пільгова) ставка: 3,65% річних (що становить 0,01% на день) протягом перших 14 днів користування кредитом (пільговий період); базова ставка: 365% річних (що становить 1,0% на день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування починаючи з 15-го дня (або в разі порушення умов акції).
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту ТОВ «ЕКО ФІН» від 11 березня 2025 року, відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами кредитування перед підписанням договору.
Заява-анкета клієнта від 11 березня 2025 року, сформованою в ІКС ТОВ «ЕКО ФІН», містить анкетні, паспортні та контактні дані ОСОБА_1 .
Довідка про ідентифікацію особи через систему BankID НБУ від 11 березня 2025 року підтверджує, що відповідачка пройшла верифікацію та надала згоду на передачу своїх персональних даних (паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) о 15:59:00.
Відповідно до протоколу створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису (КЕП), Кредитний договір зі сторони ТОВ «ЕКО ФІН» підписано директором Муравською О. М. 11 березня 2025 року о 16:06:44.
Данними логування подій в ІКС ТОВ «ЕКО ФІН» зафіксовано відправлення одноразового ідентифікатора (SMS-коду підтвердження) Y2FhYjA1 на фінансовий телефон відповідачки ( НОМЕР_3 ) о 16:05:16 та його успішне введення відповідачкою о 16:06:28.
Первісний кредитор ТОВ «ЕКО ФІН» виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, перерахувавши 11.03.2025 року суму кредиту в розмірі 4 000,00 грн на вказаний відповідачкою картковий рахунок, що підтверджується квитанцією № 44170-20078-06724 від 11 березня 2025 року, виданою платіжною системою ТОВ «ПрофітГід», про успішне здійснення переказу коштів у сумі 4 000,00 грн на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) о 16:06:47.
Протоколом перевірки підпису ТОВ «ПрофітГід» від 30 березня 2026 року, підтверджується цілісність даних та успішне підписання платіжного підтвердження директором ТОВ «ПрофітГід» Боровим О. В . 
У зв`язку з виникненням у позичальниці фінансових труднощів, між ТОВ «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 було укладено чотири додаткові договори про пролонгацію строків користування кредитом, що підтверджується заявами ОСОБА_1 про пролонгацію та додатковими договорами про пролонгацію № 1, № 2, № 3, № 4. Відповідачкою здійснювалися платежі для продовження пільгових періодів, які були зараховані кредитором відповідно до умов укладених додаткових угод, що встановлено із виписки за кредитом перед ТОВ «ЕКО ФІН» станом на 06 квітня 2026 року якій відображено хронологію нарахування відсотків та зарахування наступних платежів:
1) додатковий договір № 1 від 25 березня 2025 року (пролонгація на 14 днів, ID: 20363)- 25 березня 2025 року сплачено 600,00 грн;
2) додатковий договір № 2 від 08 квітня 2025 року (пролонгація на 14 днів, ID: 21586) - 08 квітня 2025 року сплачено 560,00 грн;
3) додатковий договір № 3 від 23 квітня 2025 року (пролонгація на 14 днів, ID: 22935) - 23 квітня 2025 року сплачено 600,00 грн;
4) додатковий договір № 4 від 12 травня 2025 року (пролонгація на 14 днів, ID: 24591) - 12 травня 2025 року сплачено 760,00 грн.
Загальна сума проведених відповідачкою платежів склала 2 520,00 грн , які згідно з черговою черговістю зарахування коштів були спрямовані на погашення нарахованих відсотків за користування кредитом. Після закінчення терміну останньої пролонгації відповідачка зобов`язання з повернення кредиту та сплати решти відсотків не виконала.
06 квітня 2026 року між ТОВ «ЕКО ФІН» (первісний кредитор) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 06-04/26. За цим договором новий кредитор набув право вимоги до боржників первісного кредитора, зокрема й право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 23498049.
Відповідно до витягу з Додатку № 3 до Договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 06-04/26, під порядковим номером 99 містяться дані відповідачки ОСОБА_1 , номер договору 23498049, сума заборгованості за основним зобов`язанням - 4 000,00 грн, сума заборгованості за процентами - 12 080,00 грн.
Новим кредитором було сформовано та надіслано відповідачці вимогу про погашення заборгованості, яка станом на момент звернення до суду відповідачкою виконана не була, що підтверджується: вимогою про погашення простроченої заборгованості вих. № 16479047 від 14 квітня 2026 року; скріншотом електронного листа від 15 квітня 2026 року (о 17:39), відповідно якого направлено вимогу на верифіковану електронну адресу відповідачки «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки за кредитом, залишок невиконаного зобов`язання відповідачки перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за тілом кредиту в сумі 4000,00 грн та за нарахованими, але не сплаченими процентами за період дії договору (з урахуванням проведених оплат) у сумі 12080,00 грн.
Мотиви суду та застосовані норми права.
Щодо твердження представника позивача про необхідність залишення відзиву відповідача без розгляду суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 7 статті 43 ЦПК України у разі подання документів до суду в електронній формі через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему (її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами), учасник справи звільняється від обов`язку надсилання копій документів іншим учасникам справи у паперовій формі, якщо такі учасники мають зареєстровані електронні кабінети.
ТОВ «Факторинг Партнерс» є юридичною особою, для якої реєстрація електронного кабінету є обов`язковою, та фактично користується ним, що підтверджується поданням позовної заяви через підсистему «Електронний суд».
За таких обставин копія відзиву була доставлена до електронного кабінету позивача засобами ЄСІТС в автоматичному режимі в день його подання до суду - 30 травня 2026. року Відсутність серед додатків до відзиву окремої квитанції про надсилання не свідчить про ненаправлення відзиву позивачу та сама по собі не спростовує факту автоматичної доставки документа через ЄСІТС.
Таким чином, доводи позивача про порушення відповідачем вимог частини 5 статті 178 ЦПК України є необґрунтованими, а підстав для залишення відзиву без розгляду суд не вбачає.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Суд враховує усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої використання одноразового ідентифікатора (SMS-коду) є належним способом підписання електронного договору відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та підтверджує волевиявлення позичальника.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Суд також враховує позицію відповідача, висловлену в додаткових поясненнях до відзиву від 08 червня 2026 року, згідно з якою вона не заперечує існування кредитних правовідносин між сторонами, що свідчить про визнання нею укладення кредитного договору.
При цьому суд вважає за необхідне врахувати також позицію відповідача, викладену у додаткових поясненнях від 03 червня 2026 року, відповідно до якої, заперечуючи факт підписання договору, ОСОБА_1 посилалася на наявність на фотографії з паспортом маркера дати «11.11.2024», що, на її думку, свідчить про неможливість використання цього зображення під час укладення договору 11 березня 2025 року.
Суд критично оцінює зазначені доводи, адже з матеріалів справи вбачається, що ідентифікація ОСОБА_1 перед укладенням договору здійснювалася через державну систему BankID Національного банку України 11 березня 2025 року о 15:59:00. Відомості про проходження ідентифікації через BankID НБУ у зазначений час підтверджуються наданими позивачем документами. Сам по собі факт наявності на фотографії маркера дати «11.11.2024» не свідчить про відсутність ідентифікації відповідача 11 березня 2025 року та не є належним доказом того, що доступ до системи BankID НБУ у зазначений час здійснювала інша особа. Така дата може вказувати лише на час створення або попереднього використання відповідного фотозображення в обліковому записі користувача і не спростовує факту проходження електронної ідентифікації через BankID НБУ безпосередньо у день укладення правочину. За таких обставин суд доходить висновку, що наведені відповідачем заперечення не спростовують належними та допустимими доказами факт проходження нею ідентифікації через систему BankID НБУ 11 березня 2025 року перед укладенням спірного договору.
Суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про недопустимість як доказу реєстру боржників (Додаток № 3 до Договору відступлення) через наявність у ньому персональних даних сторонніх осіб. Сам по собі факт часткового маскування або відкриття даних інших боржників не нівелює доказове значення цього документа в частині, що стосується безпосередньо заборгованості ОСОБА_1 . Перехід права вимоги від ТОВ «ЕКО ФІН» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за Договором № 06-04/26 від 06 квітня 2026 підтверджується також відповідним Актом прийому-передачі
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За правилами частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено частиною 1 статті 625 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Тлумачення статті 516, частини 2 статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, де зазначено, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним», а також Верховним Судом в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 522/22802/17, які суд враховує відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Нараховані проценти є складовою загальної вартості кредиту та враховується при обчисленні загальної вартості кредиту для позичальника. Зазначене повністю узгоджується з положеннями Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності на час укладення між сторонами кредитного договору.
Щодо заперечень відповідача ОСОБА_1 висловлених нею у відзиві та додаткових поясненнях суд зазначає наступне.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що сума процентів за договором не може перевищувати подвійний розмір отриманого кредиту, з огляду на таке.
Відповідно до умов Кредитного договору № 23498049 від 11 березня 2025 року сторони погодили фіксовану процентну ставку у розмірі 1 % на день, яка відповідає вимогам законодавства, чинного на момент укладення договору. Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснив нарахування процентів виключно за період користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування, а саме з 11 березня 2025 року по 10 березня 2026 року. Доказів нарахування процентів після закінчення строку кредитування судом не встановлено.
Згідно зі статтями 1048, 1054 ЦК України проценти за кредитним договором є платою за користування кредитними коштами та становлять істотну умову кредитного договору, погоджену сторонами.
Посилання відповідача на положення частини третьої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» суд вважає необґрунтованими. З аналізу змісту зазначеної норми вбачається, що вона регулює питання відповідальності споживача за порушення зобов`язань за договором споживчого кредиту, встановлюючи обмеження щодо сукупного розміру неустойки (штрафів, пені) та інших платежів, пов`язаних із таким порушенням. Натомість договірні проценти, передбачені статтями 1048, 1054 ЦК України, є платою за правомірне користування кредитом, а не заходом цивільно-правової відповідальності чи санкцією за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Суд зазначає, що у даній справі проценти заявлені виключно як плата за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування, а не як санкція за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач не заявляє вимог про стягнення штрафу, пені чи інших платежів, пов`язаних із порушенням договору, а тому положення частини 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
За таких обставин суд доходить висновку, що положення частини третьої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» не є підставою для обмеження розміру договірних процентів, заявлених до стягнення у цій справі, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними.
Судом встановлено, що відповідачка здійснила чотири платежі на загальну суму 2 520,00 грн (600,00 грн, 560,00 грн, 600,00 грн, 760,00 грн), які відповідно до умов додаткових угод про пролонгацію були зараховані у рахунок погашення нарахованих відсотків. 
Загальний розмір нарахованих відсотків за договором склав 14 600,00 грн. З урахуванням сплачених відповідачкою 2 520,00 грн, залишок несплачених відсотків становить саме 12 080,00 грн. 
Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Факторинг Партнерс" підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 23498049 від 11 березня 2025 року у загальному розмірі 16080,00 грн з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12080,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. 
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, на підтвердження яких позивачем надано: Договір про надання юридичної допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладений між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГА АССІСТАНС»; Заявку на надання юридичної допомоги № 184 від 07 квітня 2026 року; Витяг з Акту № 32 про надання юридичної допомоги від 15 квітня 2026 року, яким підтверджується факт надання послуг АО «ЛІГА АССІСТАНС» ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про надання юридичної допомоги щодо кредитного договору № 23498049, боржник ОСОБА_1 , на суму 9000,00 грн; детальний опис наданих послуг (надання усної консультації - 2 год. на суму 3000,00 грн; складання позовної заяви - 2 год. на суму 6000,00 грн), що міститься у Витягу з Акту № 32 від 15 квітня 2026 року за Договором про надання юридичної допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року.
Отже, загальна вартість за послуги з надання правової допомоги, наданої АО «ЛІГА АССІСТАНС», складає 9000,00 грн.
Водночас, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях категорично заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, посилаючись на їх штучність, завищеність та неспівмірність із предметом спору [7, 8]. Відповідач вказувала, що дана справа є малозначною та типовою, позовна заява сформована за шаблоном, який масово використовується позивачем у судових справах проти боржників, а тому її підготовка не потребувала від адвоката значних інтелектуальних та часових витрат. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі.
Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.
Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи заперечення відповідача ОСОБА_1 та характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що характер спірних відносин у справі не є складним, судова практика у цій категорії справ є сталою, суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; враховуючи, що справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, тому вважає, що з урахуванням принципу розумності та справедливості, співмірною до обсягу цих послуг є сума в розмірі 4500 грн.
Крім того, позивачем подано позовну заяву до суду через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн у відповідності до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 610-612, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, статтями 141, 223, 259, 263-265, 280 - 282, 284 ЦПК України,
ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», заборгованість за кредитним договором № 23498049, укладеним 11 березня 2025 року у розмірі 16080,00 (шістнадцять тисяч вісімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір у розмірі 2662 гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 4500 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», ЄДРПОУ 42640371, адреса місцезнаходження: вул. Гедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, 03150;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя         Д.М. Кратко