Справа № 750/5901/26
Провадження № 2/750/3117/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі судді Кузнєцової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача адвоката Соболь Юлії Павлівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та визначення порядку участі в забезпеченні прав дітей,
Третя особа – Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради

у с т а н о в и в :

28.05.2026 через систему «Електронний суд» Соболь Юлія Павлівна в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідач) на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дітей, а також надати ОСОБА_1 дозвіл на вирішення питань, які стосуються лікування, навчання, відпочинку, подорожей (у тому числі з правом виїзду за кордон) та розвитку дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з дати набрання законної сили судовим рішенням і до досягнення дітьми повноліття без окремого дозволу (без згоди) батька дітей ОСОБА_2 , та стягнути з відповідача судові втрати. 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Третя особа подала заяву про розгляд справи без її представника, просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. 
На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом – ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що сторони з 08.05.2013 перебували в зареєстрованому шлюбі.
Деснянський районний суд міста Чернігова рішенням 06.05.2025 у справі № 750/3650/25 розірвав шлюб між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 08 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №466.
Сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копії свідоцтв про народження на а.с. 14, 15).
Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.
Відповідно до частини другої статті 141 Сімейного кодексу України (далі – СК України) розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За приписами частин першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Ураховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, суд уважає за можливе стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову й до досягнення дітьми повноліття.
За правилом частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. 
Відповідно пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Що стосується вимоги позивача про надати  ОСОБА_1 дозвіл на вирішення питань, які стосуються лікування, навчання, відпочинку, подорожей (у тому числі з правом виїзду за кордон) та розвитку дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з дати набрання законної сили судовим рішенням і до досягнення дітьми повноліття без окремого дозволу (без згоди) батька дітей ОСОБА_2 , то суд вважає, що наразі дана вимога не підлягає задоволенню. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, позивачка посилається на те, що у зв`язку з проживанням дітей разом із нею саме вона постійно вирішує питання щодо їх піклування, здоров`я, забезпечення належного рівня освіти, відпочинку та розвитку. Зазначає, що окремі питання, зокрема у разі необхідності надання медичної допомоги, потребують невідкладного прийняття рішень, тоді як окреме проживання батьків та обмежений час на їх прийняття ускладнюють можливість попереднього погодження таких питань із відповідачем.
Позивачка також зазначає, що 29 червня 2025 року відповідачу було направлено договір про участь у вихованні дітей, який мав урегулювати, зокрема, питання лікування, навчання, оздоровлення та інші питання, які потребують швидкого реагування, однак згоди щодо укладення такого договору сторонами досягнуто не було.
Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить надати їй дозвіл на вирішення питань, які стосуються лікування, навчання, відпочинку, подорожей, у тому числі з правом виїзду дітей за кордон, та їх розвитку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття, без окремого дозволу (згоди) їх батька.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
В частині 5 ст. 157 СК України визначені випадки, коли один із батьків самостійно вирішує питання, пов`язані із розвитком дітей. 
Судом не встановлено підстав, які визначені п.п.1,2 абз 2 ч. 5 ст. 157 СК України, для надання одному із батьків права самостійно вирішувати певні питання, пов`язані із вихованням та розвитком дітей. 
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, проживання дітей разом з одним із батьків саме по собі не припиняє та не обмежує батьківських прав іншого з батьків і не наділяє того з батьків, з ким проживають діти, необмеженим правом одноособово вирішувати всі істотні питання їх виховання, лікування, навчання, відпочинку, подорожей та розвитку.
Суд враховує доводи позивачки про необхідність оперативного вирішення окремих питань, пов`язаних із забезпеченням повсякденних потреб дітей, їх здоров`ям, навчанням та розвитком. Разом із тим наведені обставини самі по собі не є достатньою підставою для фактичного усунення другого з батьків від участі у вирішенні відповідних питань на весь період до досягнення дітьми повноліття.
Запропонований позивачкою порядок, фактично замінює передбачений сімейним законодавством принцип спільного вирішення батьками питань виховання дітей одноособовим прийняттям таких рішень одним із батьків.
При цьому позивачкою заявлено вимогу не щодо вирішення конкретного спору між батьками стосовно певного питання лікування, навчання, відпочинку чи розвитку дітей, а щодо надання їй наперед права самостійно вирішувати невизначене коло таких питань протягом тривалого періоду — до досягнення кожною дитиною повноліття.
Сам по собі факт недосягнення батьками згоди щодо укладення запропонованого позивачкою договору про участь у вихованні дітей також не свідчить про наявність достатніх правових підстав для встановлення судом такого порядку здійснення батьківських прав, за якого один із батьків фактично усувається від попереднього вирішення істотних питань щодо дітей.
Щодо включеної до зазначеної вимоги можливості виїзду дітей за кордон суд також враховує, що відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені, крім випадків, передбачених законом.
У судовому порядку дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди другого з батьків може бути наданий з урахуванням конкретних обставин такого виїзду та його відповідності найкращим інтересам дитини. Натомість позивачка просить фактично надати загальний дозвіл на невизначену кількість майбутніх поїздок дітей за межі України без визначення конкретного періоду кожної поїздки, її мети та інших обставин, які дозволили б суду оцінити відповідність такого виїзду найкращим інтересам дітей.
Надання дозволу в запропонованому позивачкою вигляді означало б вирішення судом наперед невизначеного кола можливих майбутніх спорів між батьками без дослідження конкретних обставин, які існуватимуть на момент виникнення відповідного питання, що не відповідає засадам здійснення батьківських прав та принципу рівності прав батьків щодо дітей.
Разом із тим суд наголошує, що відмова у задоволенні цієї вимоги не позбавляє позивачку права у разі виникнення конкретного спору щодо лікування, навчання, виїзду дітей за кордон чи іншого істотного питання, пов`язаного із забезпеченням їх прав та інтересів, звернутися за його вирішенням у встановленому законом порядку.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1064 грн 96 коп.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд 

у х в а л и в :

Задовольнити позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення аліментів.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.05.2026 і до повноліття дітей.
В задоволенні решти вимог – відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави 1 064 грн 96 коп. (одну шістдесят чотири гривні 96 копійок) судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 . 

Суддя Ольга КУЗНЄЦОВА