Справа № 191/816/26
Провадження № 2/191/468/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

01 вересня 2026 року м. Синельникове 

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чорної О.В.,
за участі секретаря судового засідання Силкіної О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із цивільним позовом до ОСОБА_1 , яким просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 1921053 від 4 листопада 2024р. в розмірі 64 846,24 грн., з яких: 21 482,99 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 30 613,25 грн. – сума заборгованості за відсотками; 12 750,00 грн. – сума заборгованості за пенею; також просить стягнути понесені судові витрати.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 (відповідач) уклала із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЛОН КРЕДИТ" (первісний кредитор) Договір про надання споживчого кредиту №1921053 від 4 листопада 2024р., в межах якого надав Відповідачу кредит у гривні, а Відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені Кредитним договором. Укладення Договору здійснюється Сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт (https://sloncredit.com.ua ). Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.
16.07.2025 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 1607-25, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "ЄАПБ" зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру(ів) Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" – Додатку № 1 до Договору Факторингу № 1607-25 від 16.07.2025, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 64 846,24 грн., з яких: 21 482,99 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 30 613,25 грн. – сума заборгованості за відсотками; 12 750,00 грн. – сума заборгованості за пенею.
Також позивач зазначає, що згідно з умовами Кредитного договору Споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором
Позивач зазначає, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Посилається на ч. ч. 1, 3, 4, 7, 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»; ст. ст. 512, 530, 1050, 1054, 1082 ЦК України.

Ухвалою суду від 02.03.2026 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
В ніч з 01 на 02 квітня 2026 року, в результаті влучання ворожого дрону, пошкоджено будівлю Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у зв`язку з цим, з 02 квітня поточного року, прийом громадян, реєстрація кореспонденції, розгляд справ судом призупинено.
06.07.2026 відновлено роботу суду; судове засідання призначене на 01.09.2026 року, о 10-00 год.
Позивач разом із позовом подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи.
Відзиву відповідач не подав.
Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Розглянувши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Частиною 2 статті 639 ЦК України також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.
Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд встановив, що 04.11.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладений договір № 1921053 про надання споживчого кредиту «Зручний» в електронному вигляді, сума кредиту – 25500,00 грн., строк кредиту – 357 днів, періодичність платежів – кожні 21 день (п. п. 1.1.- 1.4 договору).
Згідно умов договору стандартна відсоткова ставка складає 3% в день у період з 05.11.2024 по 24.11.2024 року (п. 1.5.2); пільгова процентна ставка 0,75 % в день у період з 25.11.2024 до останнього дня строку кредитування (п. 1.5.3).
Разом тим, суд дійшов висновку, що пункти кредитного договору 1.5-1.7 містять ще й інші відсоткові ставки, отже, договір містить дуже складні, багаторівневі та суперечливі вимоги кредитування в частині визначення розміру відсоткової ставки в залежності від періодичності кредитування та здійснення платежів, зазначаються умови кредитування за стандартної ставкою, пільговою, зниженою тощо.
Згідно п. 1.10. договору орієнтована загальна вартість кредиту складає 108 885,00 грн. у разі застосуванні стандартної процентної ставки; орієнтована загальна вартість кредиту складає 93 738,00 грн.
Згідно п. 2.1. договору кредитні кошти видаються позичальнику шляхом перерахування на рахунок споживача. 
У додатку № 1 до договору зазначається таблиця обчислення орієнтованої загальної вартості кредиту, згідно якої орієнтована загальна вартість кредиту складає 93 738,00 грн., з яких 25 500,00 грн. – тіло кредиту, 68 238,00 грн. – проценти за користування.
Кредитний договір з боку відповідачки підписаний одноразовим ідентифікатором Н439.
Отже, судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем укладений кредитний договір в електронній формі.
Факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, зазначений у кредитному договорі, підтверджується листом ТОВ «Пейтек», яке є фінансовою установою, що має право на здійснення платіжних послуг, яке відбулося 11.04.2024, в сумі 25 500,00 грн.
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості станом на 14.08.2025 за кредитом в розмірі 64 846,24 грн., з яких: 21 482,99 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 30 613,25 грн. – сума заборгованості за відсотками; 12 750,00 грн. – сума заборгованості за пенею, кількість дні прострочення – 169 днів.
У той же час, з розрахунку вбачається, що відповідачка частково здійснювала погашення за кредитним договором, зокрема, у період з 04.11.2024 по 07.10.2025 нею було сплачено 15777,33 грн. (платежі: 24.11.2024 – в розмірі 3978,00 грн., 17.12.2024 – в розмірі 8415,76 грн., 07.01.2025 – 3383,57 грн.).
З розрахунку вбачається, що з цієї суми лише 4017,01 грн. зараховані як тіло кредиту, а 7935,32 грн. – зараховані на проценти за кредитом, що разом складає 11952,33 грн.
Отже, з розрахунку не вбачається яким чином зараховані різниця між сплаченою сумою - 15777,33 грн. і зазначеною в розрахунку - 11952,33 грн., яка складає 3 825,00 грн.
У позові позивач також цього не зазначає; більше того, окрім наведення сум заборгованості у позові взагалі не зазначені первісна сума кредиту, розмір сплаченого за кредитом, нарахування пені, якщо така здійснювалася тощо.
Судом також встановлено, що 16.07.2025 ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" і ТОВ «ЄАПБ» дійсно уклали договір факторингу № 1607-25, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "ЄАПБ" зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" – Додатку № 1 до Договору Факторингу № 1607-25 від 16.07.2025, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 64 846,24 грн., з яких: 21 482,99 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 30 613,25 грн. – сума заборгованості за відсотками; 12 750,00 грн. – сума заборгованості за пенею. Судом також встановлено, що договір факторингу є оплачений фактором. 
Отже, суд встановив, що позивач є такою особою, яка має право вимоги до відповідача; щодо розміру такої грошової вимоги суд дійшов наступного.

Щодо нарахування неустойки.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України № 478/2025 від 14 липня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.
Кредитний договір укладено 04.11.2024 року, тобто під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, вимога про стягнення неустойки за кредитним договором у розмірі 12 750,00 грн. не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.
Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Як вже зазначалося вище, суд дійшов висновку, що пункти кредитного договору містять дуже складні, багаторівневі та суперечливі вимоги кредитування в частині визначення розміру відсоткової ставки в залежності від періодичності кредитування та здійснення платежів, розуміння яких передбачають наявність спеціальної економічної освіти; розмір процентів за договором утричі перевищують тіло кредиту. 
Таким чином, аналіз указаних норм законодавства та змісту кредитного договору дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, а первісний кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Як встановив суд, відповідачка намагалася виконати свої зобов`язання по договору, зокрема, сплатила у період з 04.11.2024 по 07.10.2025 роки 15777,33 грн. (платежі: 24.11.2024 – в розмірі 3978,00 грн., 17.12.2024 – в розмірі 8415,76 грн., 07.01.2025 – 3383,57 грн.), з яких первісний кредитор 4017,01 грн. зарахував як тіло кредиту, а 7935,32 грн. – як проценти за кредитом. 
З розрахунку заборгованості не вбачається яким чином зараховані різниця між сплаченою сумою - 15777,33 грн. і зазначеною в розрахунку - 11952,33 грн., яка складає 3 825,00 грн., вочевидь, віднесено на пені (штрафи) стягнення яких суд визнав неправомірним.
Виходячи з цього, а також той факт, що детальних розрахунків утвореної заборгованості, періодичності проплат, у позові позивач не зазначає, суд дійшов висновку про необхідність віднести незазначену частину платежу у розмірі 3 825,00 грн. на погашення тіла кредиту і зменшити тіло кредиту, яке підлягає до стягнення з розрахунку 21 482,99 грн. – 3 825,00 грн. = 17 657,99 грн. 
Суд також дійшов висновку про справедливий розмір відсотків за кредитним договором у розмірі 7935,32 грн., які відповідач вже сплатив. 
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ – 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк» заборгованість за Кредитним договором №1921053 від 04.11.2024 року в розмірі 17657 (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн. 99 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ – 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 725 (сімсот двадцять п`ять) грн. 14 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування та місцезнаходження сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ – 35625014, місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст складено 07.09.2026.
Суддя | | О.  В.  Чорна