Справа №504/3805/22
Провадження №2/504/327/26

Доброславський районний суд Одеської області

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09.07.2026	с-ще Доброслав	

Доброславський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
секретаря – Ориник М.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, в порядку спрощеного провадження, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», код ЄДРПОУ: 41153878 проти ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору, - 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 1/3366202 від 30.01.2019 року у розмірі 50062,33 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 27409,50 грн., заборгованість за нарахованими процентами – 3802,38 грн., заборгованість за комісією 3963,10 грн., нарахована пеня – 2280,51 грн., інфляційне збільшення в сумі 12606,84 грн., судовий збір у розмірі 2481,00 грн., у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав.
В судове засідання відповідач не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце його проведення (на адресу електронної пошти), відзив на позов не надав.
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 09.07.2026 року постановлено справу розглянути у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:
30.01.2019 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 34461,95 грн.
Строк договору 60 місяців.
Відсоткова ставка становить 15% річних.
Комісійна винагорода за обслуговування кредиту становить 2,3% у місяць від суми кредиту.
Відповідно до п. 3.1 договору у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15 відсотків від суми простроченого платежу.
06.07.2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено договір про відступлення права вимоги за фінансовими кредитами № І-2020, а 11.11.2020 року між сторонами цього договору укладено реєстр прав вимог до договору про відступлення прав вимоги за фінансовими кредитами, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 1/3366202 від 30.01.2019 року
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд вважає, що наявність кредитної заборгованості у позичальника є обґрунтованою і підтвердженою наданими доказами.
Тому суд вважає, що заборгованість по тілу кредиту слід задовольнити в повному обсязі в сумі 27409,50 грн. оскільки ця заборгованість доведена відповідним розрахунком та іншими матеріалами справи.
Суд погоджується і з сумою відсотків за користування кредитом, оскільки розмір відсотків визначений умовами кредитного договору, не перевищує розумну межу відсотків, і тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3802,38 грн. відсотків за користування кредитом.
Щодо виплат відповідно до статті 625 ЦК України.
Інфляційне збільшення з представленого позивачем розрахунку нараховано за період з 11.11.2020 року по 22.11.2022 року.
З 24 лютого 2022 року законодавець запровадив мораторій у кредитних та позикових відносинах. Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що в разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором кредиту або позики позичальник звільняється від відповідальності за ст. 625 ЦК України, а також від сплати неустойки, штрафу чи пені за час дії воєнного стану та 30 днів після його припинення.
Отже за період з 11.11.2020 року по 23.02.2022 року на суму 31211,88 грн. інфляційне збільшення становить 4910,55 грн. (115,733%).
Решта інфляційних нарахувань безпідставні.
Так само суд вважає безпідставними нарахування пені за подвійною обліковою ставкою з 24.02.2022 року.
Таким чином пеня становить за період з 11.11.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 6113,53 грн., від цієї суми 15% становлять 917,03 грн.
Саме цю суму пені слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо виплати комісії.
Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».
Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).
Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.
Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. 
Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. 
Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.
Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.
За таких обставин умови договору та заявки на видачу кредиту (п.8) кредитного договору, в частині сплати позичальником комісії за надання кредиту в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемним.
Зважаючи на викладене, суд відмовляє у позові, в частині стягнення заборгованості по комісії.
Тому позов слід задовольнити частково.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки задоволена частина позову становить 30316,00 грн. тобто 73,98% ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору в розмірі 1835,44 грн., решту судового збору слід віднести на рахунок позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», код ЄДРПОУ: 41153878 проти ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», код ЄДРПОУ: 41153878 заборгованість за кредитним договором у сумі 37039,46 грн., з яких 27409,50 заборгованість за тілом кредиту, 3802,38 грн. заборгованість за відсотками, 4910,55 грн. інфляційне збільшення, 917,03 грн. пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
В решті позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», код ЄДРПОУ: 41153878 судовий збір 1835,44 грн.
Решту судового збору віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя 	В. К. Барвенко