ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1094/26 Справа № 206/2392/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаркуша В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025 року та на додаткове рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Небосенко О.А. про розірвання спадкового договору, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Небосенко О.А. про розірвання спадкового договору.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що 14.09.2024 року між ним та Відповідачем було укладено спадковий договір НТМ №901376, зареєстрований в реєстрі за №1-700 (далі - Договір).
За вищезазначеним Договором, а саме п.1.1. Набувач зобов`язується виконувати розпорядження Відчужувача, згідно умовам договору, і в разі його смерті набуває право власності на належне Відчужувачу майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначена вище квартира належить Позивачу на праві власності, а саме 1/3 частки на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.09.2003 р. ВАТ «Дніпроенерго» та 2/3 частки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.01.2011 р. Хорішко О.М. державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори.
Відповідно до п. 2.1. Договору, за життя Відчужувача на Наймача за цим договором покладається обов`язок виконувати такі дії:
Виконувати прибирання житлового приміщення, в тому числі вологе, в якому мешкає Відчужувач, один раз на тиждень;
Сплачувати у встановлені строки комунальні платежі за квартиру в повному обсязі, a також вартість послуг з користування електроенергією та газопостачання;
Встановити в квартирі газову колонку або газовий котел;
Забезпечувати Відчужувача доглядом, в тому числі медичним, у разі втрати ним можливості самостійного пересування, та забезпечувати його транспортування до медичних закладів і до інших місць за суттєвою необхідністю;
Забезпечувати належними лікувальними засобами для лікування хвороби легенів, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів або рахунків про їх вартість.
Позивач є особою похилого віку, має інвалідність 3 групи та хронічне захворювання легенів та потребує постійної сторонньої допомоги, у зв`язку з чим і був укладений Договір з Відповідачем.
Проте, починаючи з лютого 2025 року на усне розпорядження Позивача, щодо виконання умов Договору в частині встановлення газового котла, Відповідач відмовила в його виконанні та повідомила, що вона не буде його виконувати та відповідно встановлювати в квартирі газовий котел.
28.02.2025 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено вимогу-розпорядження яким було встановлено строки виконання розпорядження Позивача, щодо виконання Відповідачем умов Договору в частині встановлення в квартирі Позивача газового котла строком до 31 березня 2025 року.
Однак, Відповідач станом на теперішній час не виконав розпорядження Позивача та порушив умови Договору.
Крім того, починаючи з березня 2025 року Відповідач за лютий 2025 року не в повному обсязі сплатив комунальні послуги та за березень взагалі не здійснив оплату за комунальні послуги, в тому числі за електроенергію та з метою уникнення накопичення заборгованості за газопостачання, у зв`язку з чим Позивачем самостійно було сплачено за комунальні послуги.
Також. починаючи з середини квітня 2025 року Відповідач взагалі не заходить до Позивача та перестала виконувати умови Договору.
Отже, виходячи з вищевикладеного Відповідач порушує умови Договору та не виконує розпоряджень в межах виконання Договору, що є підставою для розірвання спадкового договору.
На усну пропозицію розірвати договір за взаємною згодою сторін Відповідач категорично відмовляється.
Відповідно до п. 6.3. Договору, у разі невиконання Набувачем розпоряджень Відчужувача на його вимогу цей договір може бути розірваний в судовому порядку.
Враховуючи вищевказане, позивач просив суд розірвати спадковий договір від 14 вересня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Небосенко О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1-700; Вирішити питання стосовно судових витрат. 
Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача – державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Небосенко О.А., про розірвання спадкового договору – задоволено.
Розірвано спадковий договір від 14 вересня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Небосенко О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1-700.
Додатковим рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025 року заяву представника Позивача адвоката Виприка С.О. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача – державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Небосенко О.А., про розірвання спадкового договору - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн та судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач та Відповідач 14.09.2024 уклали спадковий договір НТМ №901376, зареєстрований в реєстрі за №1-700 (далі - Договір).
Відповідно до п.1.1. зазначеного договору Набувач зобов`язується виконувати розпорядження Відчужувача, згідно умовам договору, і в разі його смерті набуває право власності на належне Відчужувачу майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 2.1. Договору, за життя Відчужувача на Наймача за цим договором покладається обов`язок виконувати такі дії:
Виконувати прибирання житлового приміщення, в тому числі вологе, в якому мешкає Відчужувач, один раз на тиждень;
Сплачувати у встановлені строки комунальні платежі за квартиру в повному обсязі, a також вартість послуг з користування електроенергією та газопостачання;
Встановити в квартирі газову колонку або газовий котел;
Забезпечувати Відчужувача доглядом, в тому числі медичним, у разі втрати ним можливості самостійного пересування, та забезпечувати його транспортування до медичних закладів і до інших місць за суттєвою необхідністю;
Забезпечувати належними лікувальними засобами для лікування хвороби легенів, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів або рахунків про їх вартість (а.с. 15-16 зі звороту).
Зазначена вище квартира належить Позивачу на праві власності, а саме 1/3 частки на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.09.2003 р. ВАТ «Дніпроенерго» та 2/3 частки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.01.2011 р. Хорішко О.М. державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 11-14).
28.02.2025 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено вимогу-розпорядження яким було встановлено строки виконання розпорядження Позивача, щодо виконання Відповідачем умов Договору в частині встановлення в квартирі Позивача газового котла строком до 31 березня 2025 року (а.с. 17-18).
Починаючи з березня 2025 року Відповідач не сплачує за комунальні послуги у спірній квартирі Позивача та відповідно останній самостійно здійснює такі платежі, що не заперечується сторонами та підтверджується наданими суду квитанціями (а.с. 19-31).
Позивач видав Відповідачу довіреність від 23.10.2024 про представлення його інтересів, з метою оформлення проектної документації для встановлення газового котла (а.с. 52).
З метою отримання проектної документації для встановлення газового котла, Відповідач 29.10 2024 року уклала Договір на приєднання до газорозподільної системи (для приєднання, що не є стандартним) №56CSC1024-6461 та були виготовлені технічні умови приєднання до газорозподільчої системи, які Відповідач отримала, вартість яких була оплачена Відповідачем в розмірі 1785,52 грн (а.с. 53-57).
В зв`язку з тим, що за технічними умовами було передбачено встановлення 2-х конфорочної газової плити, виникла необхідність внесення змін до технічних умов для встановлення 2-х конфорочної плити. І тільки 09.12.2024 року було погоджено внесення змін до технічних умов, що підтверджується листом від 09.12.2024 року (а.с. 62).
07.11.2024 року було укладено договір на виконання проектних робіт та складання кошторису (а.с. 58-59).
Акт здачі-приймання виконаних робіт був складений 27.12.2024 року (а.с. 63).
Позивач має захворювання легені, що підтверджується консультаційним висновком та іншою медичною документацією (а.с. 110-113 зі звороту).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що із систематичного невиконання відповідачкою умов спадкового договору.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Поняття спадкового договору закріплене у статті 1302 ЦК України. Сутність його полягає у тому, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за яким набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно.
Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру (постанови Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 761/2536/18, від 15 лютого 2023 року у справі № 699/396/21 )
Для підтвердження наявних правових підстав для розірвання спадкового договору відчужувач повинен надати належні і допустимі докази невиконання набувачем умов спадкового договору. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 грудня 2019 року в справі № 347/853/18 , від 25 січня 2023 року у справі № 716/2395/21, від 21 листопада 2023 року у справі № 642/4184/21.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 209/3295/18 зазначено «статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). Суди попередніх інстанцій, встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачкою умов спадкового договору, зокрема, щодо надання грошової винагороди, забезпечення лікувальними засобами, та врахувавши, що ОСОБА_2 на спростування вимог позивачки доказів не надано, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з невиконанням набувачем розпоряджень відчужувача та недотримання відповідачкою умов спадкового договору».
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі № 456/1081/20, спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.
У постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі № 460/1496/14-ц зазначено, що відповідно до спадкового договору відповідач зобов`язувався особисто виконувати розпорядження, зокрема в разі необхідності виконувати інші прохання чи розпорядження відчужувача щодо надання їй необхідної допомоги чи вчиненні дій, які відчужувач не може здійснити за станом свого здоров`я в процесі користування та догляду за житловим будинком та земельною ділянкою. Установивши, що відповідач не виконує розпорядження відчужувача та не дотримується умов пунктів 4-6 спадкового договору, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили вимоги про розірвання правочину.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі №465/6663/17, суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у вищезазначених постановах, зокрема щодо обов`язковості умов договору, істотності порушення стороною договору, права заявити позов про розірвання спадкового договору, необхідності з`ясування усіх юридично значущих обставин та надання доказів, обов`язку набувача особисто виконувати розпорядження, зокрема в разі необхідності виконувати інші прохання чи розпорядження відчужувача щодо надання йому необхідної допомоги чи вчинення дій, які відчужувач не може здійснити за станом свого здоров`я в процесі користування та догляду за майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З наявних доказів по справі вбачається, що позивач є особою поважного віку та внаслідок стану здоров`я потребує сторонньої допомоги.
Уклавши спадковий договір на зазначених умовах, він мав обґрунтовані сподівання на отримання допомоги від відповідача у спосіб, визначений у договорі.
Доказів на підтвердження виконання умов договору, ОСОБА_1 суду не надано.
Заперечуючи проти позову сама відповідачка зазначала, що з певного часу не виконувала умови договору, проте посилалась на неприйняття виконання договору з боку позивача.
Натомість обставин, які б беззаперечно підтверджували, виконання ОСОБА_1 умов спадкового договору або неможливості вчинення таких дій, судом першої інстанції не встановлено.
Доказів вчинення відповідачем дій, направлених на виконання умов договору, матеріали справи не містять.
При цьому колегія суддів зауважує, що умови спадкового договору не покладають на відчужувача жодних обов`язків за його життя.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання спадкового договору відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що до березня 2025 року відповідач належним чином виконувала свої обов`язки, висновків суду не спростовують, оскільки судом встановлено і відповідач не заперечує того факту, що з квітня 2025 року вона не виконує зобов`язання за договором, а саме не сплачує комунальних платежів за житло Позивача.
Суд наголошує, що спадковий договір не передбачає можливості призупинення виконання зобов`язань у зв`язку з конфліктом чи очікуванням судового розгляду. Відповідач не зверталась до суду з позовом про зміну або припинення договору, не ініціювала перегляд його умов. Відсутність сплати комунальних платежів не була зумовлена об`єктивними перешкодами — таких доказів суду не надано. 
Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати скаржника, понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025 року та додаткове рішення Самарського районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “22” липня 2026 року.
Повний текст постанови складено “23” липня 2026 року.

Головуючий:

Судді: